С-8
С-8 | |
![]() | |
Країна походження |
![]() |
---|---|
Оператор | Військово-повітряні сили СРСР і Військово-повітряні сили Російської Федерації |
Розробник | Олександр Нудельман |
Діаметр | 80 мм |
![]() |
С-8 (де буква «С», імовірно — снаряд, а «8» — калібр ракет 80 мм) — радянська / російська 80-міліметрова некерована авіаційна ракета, призначена для знищення техніки та живої сили супротивника з повітря. Ракета випускається з декількома видами бойових частин.
Носіями ракет С-8 у різний час були різні літаки — штурмовики, бомбардувальники та винищувачі-бомбардувальники: Су-17, Су-24, Су-34, Су-25, Су-27, Су-35, МіГ-23 та МіГ- 27 ; ударні вертольоти : Мі-8, Мі-24, Мі-35, Мі-28, Ка-52 і Ка-50, а також бронетранспортери та десантно-штурмові катери.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/81/Sukhoi_Su-25_2008_G11.jpg/260px-Sukhoi_Su-25_2008_G11.jpg)
У 1964 році ОКБ-51 П. О. Сухого розпочало розроблення проєкту ударного літака, спочатку позначеного як Т-58М, який згодом став фронтовим бомбардувальником Су-24[1]. 21 серпня 1965 року ухвалено постанову ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР № 648—241 про створення Т-58М, у цьому ж документі передбачалося створення прицільно-навігаційної системи «Пуму» та нових некерованих та керованих авіаційних ракет С-8, С-24 та Х-24[1][2]. Розробка нових засобів ураження стала необхідною у зв'язку з удосконаленням бронетехніки і засобів ППО сухопутних військ ймовірного супротивника, недостатньої потужності та дальності дії НАР сімейства С-5 (що отримали велике поширення у 1960-х роках)[2].
Розробка НАР типу С-8 доручалася ОКБ-16 (пізніше КБ Точмаш), яким керував А. Е. Нудельман. Згодом розробку модифікацій С-8 здійснював «Інститут прикладної фізики» у м. Новосибірську (зараз ВАТ)[2]. Механічні підривники розробив Науково-дослідний технологічний інститут у Балашисі.
Посилення вражаючої дії бойової частини досягнули збільшенням калібру, щодо попередниці С-5, з 57 до 80 мм. Компонувальна схема З-8 залишилася ідентичною С-5. Збільшення калібру і відповідно маси ракети призвело до зростання потужності двигуна[2].
Заводські (попередні) випробування НАР С-8 пройшли 1969 року, а спільні (із замовником) державні випробування — 1971 року. Серійно С-8 вироблялася на заводі «Авіаагрегат» у Куйбишеві (нині Самара)[2].
Нині корпуси С-8 серійно виробляються на заводі «Сільмаш» у Кірові.
Ракета С-8 зберегла принципову схему та компонування ракети С-5. Для поліпшення точності 6 пер стабілізатора при виході ракети з труби розкривалися газовим поршнем й надалі фіксувалися, що забезпечувало кращу, по зрівнянню з С-5, купчастість стрільби.
У складеному положенні вузол стабілізатора був укладений між шістьма соплами твердопаливного двигуна ракети і закритий стаканом, що зривається під час пуску. Для швидкого розгону та розкручування важчої ракети С-8 тяга твердопаливного двигуна в порівнянні з двигуном ракети С-5 збільшена, а час його роботи скорочено до 0,69 с. Розсіювання С-8 у польоті та можливе кругове відхилення становило 0,3 % дальності, а дистанція ефективного пуску — 2000 м.
На основі базової конструкції С-8 з універсальною кумулятивно-осколковою бойовою частиною розроблено кілька модифікацій ракети.
С-8М та С-8КОМ з модернізованою бойовою частиною посиленої осколкової дії та твердопаливним двигуном, що має збільшений час роботи.
Повна довжина ракети С-8КОМ становить 1542 мм. Стартова вага ракети 11,2 кг. Кумулятивно-уламкова бойова частина вагою 3,6 кг містить 1,1 кг (за різними джерелами — 0,9 кг, ймовірно, переплутали з С-8М) вибухової речовини. При влучанні за нормаллю С-8КОМ може пробити 420-мм броню (за різними джерелами — 400 мм, ймовірно, переплутали з С-8М). Дальність пуску ракети 1300-4000 м. Діапазон швидкості літака-носія при бойовому застосуванні ракет С-8 всіх типів 166-330 м/с.
Ракета С-8С має бойову частину, що несе 2000 стрілоподібних вражаючих елементів для ураження живої сили. На кінцевій ділянці польоту стріли викидаються вперед вишибним зарядом.
Ракета С-8БМ має бетонобійну бойову частину проникаючої дії, що пробиває шар залізобетону завтовшки до 0,8 м. Довжина ракети С-8БМ —1540 мм. Початкова вага ракети —15,2 кг. Бойова частина вагою 7,41 кг містить 600 г вибухової речовини. Дальність пуску ракети 1200-2200 м.
Ракети С-8Д і С-8ДМ мають бойову частину з об'ємно-детонуючої сумішшю; 2,15 кг рідких компонентів вибухової речовини змішуються і утворюють аерозольну хмару об'ємно детонуючої суміші. Вибух за фугасною дією еквівалентний 5,5-6 кг тротилу. Довжина ракети С-8ДМ — 1700 мм. Початкова вага ракети 11,6 кг. Вага бойової частини 3,63 кг.
Освітлювальні ракети: їхня довжина — 1632 мм, стартова вага — 12,1 кг, вага бойової частини — 4,3 кг. Горючий склад вагою 1 кг. Дає силу світла близько 2 млн кандел.
Ракета С-8П призначалася до створення пасивних перешкод РЛС противника. При спрацьовуванні дистанційного підривника з бойової частини ракет викидним зарядом викидаються диполі з металізованого скловолокна. Перші зразки ракет за три секунди створювали хмару диполів обсягом 500 м3. Диполі покликані створювати перешкоди радіолокаційним системам, які працюють на довжинах хвиль від 0,8 до 14 см.
Ракети С-8 (загальна кількість модифікацій НАР С-8 перевищує 20 одиниць) | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Позначення | Зображення | Тип БЧ | Дальність пуску, м | Швидкість польоту, м/с[3] | Діаметр, мм | Довжина, мм[3] | Маса, кг[3] | Маса БЧ/ВВ, кг[3] | Підривник | Примітки | |||
С-8 | кумулятивно-уламкова | 1600-2100 | 692 | 80 | 1566 | 11,55 | 3,6/1 (A-IX-10) | п'єзоелектричний, голово-донний Н-26А (40 мкс) | бронепробивність до 300 мм (при 30° до нормалі) і 400 осколків по 3 г, РДТТ з пороху марки БІК-2Д вагою 3,17 кг. | ||||
С-8А | кумулятивно-уламкова | 622 | 80 | 1566 | 11,65 | 3,6/1 (A-IX-10) | п'єзоелектричний, голово-донний Н-26А | доробленим двигуном з бездимного пороху марки БН-К. | |||||
С-8М | кумулятивно-уламкова | 654 | 80 | 1566 | 11,55 | 3,8/0,855 (A-IX-10) | п'єзоелектричний, голово-донний Н-26АМ | бронепробивність до 400 мм, двигуном зі збільшеним часом роботи. РДТТ з пороху марки БНК-Р вагою 3,04 кг. | |||||
С-8КО С-8КОМ |
кумулятивно-уламкова | | 1300-4000 | 700 | 80 | 1542 | 11,2 | 3,6/1,1 (Гекфол-5) | п'єзоелектричний В-5КП1 | бронепробивність до 420 мм і 450-500 осколків по 3 г. У двигуні С-8КО застосовується паливо БНК-1БСТ. | ||||
С-8С | зі стрілоподібними вражаючими елементами | 600 | 80 | 1532 | 12,10 | 2000-2100 стріл (L=40 мм, d=2,6 мм, m=1,26 г) |
дистанційний В-678 | ||||||
С-8Б | бетонобійна | 482 | 80 (БЧ підкаліберна 68 мм) | 1541 | 15,15 | 7,17/0,63 (A-IX-2) | донний, електромеханічний, контактний І-426 (9К730) із уповільненням 0,01-0,03 сек. | ||||||
С-8БМ[5] | бетонобійна | 1200-2000 | 450 | 80 | 1540 | 15,2 | 7,41/0,6 | донний, електромеханічний, контактний І-426 із уповільненням | пробуває з/б перешкоду 0,8 м | ||||
С-8ДМ | об'ємно-детонуюча | 590 | 80 | 1700 | 11,6 | 3,8/2,15 | |||||||
С-8ДФ | фугасна, спорядженою об'ємно-детонуючої сумішшю | 500 | 80 | 1680 | 13,4 | 5,5/3,3 | з протирикошетною головкою | ||||||
С-8Т | Тандемна кумулятивна[6][3] | 470 | 80 | 1680 | 15,00 | 6,60/1,6 (Окфол) | бронепробивність — 440 мм, уламкова дія | ||||||
С-8ОМ | освітлювальна | 80 | 1632 | 12,1 | 4,1 (факел-1 кг) |
сила світла 2 млн. кд протягом 30 сек. | |||||||
С-8ПМ | перешкодна | 80 | 1632 | 12,3 | 4,5 (дипольні блоки — 2 кг) |
дипольні відбивачі | |||||||
С-8ЦМ | маркерна | до 3000 м (літаки), 1300-2000 м (вертольоти) | 80 | 1605 | 11,1 | 3,6 | димова, для цілевказування | ||||||
С-8ОФП1[7] (Бронебійник) | уламково-фугасна, проникаюча | до 6000 м | 80 | 1428 | 16,7 | 9,2/2,8 | контактний, дворежимний |
Пуск ракет здійснювався із спеціальних пускових пристроїв (блоків) Б-8М1 та Б-8В20А. Обидва блоки мали по 20 пускових труб, відкритих із казенної частини. Довжина блоку Б-8М1 (Б-8В20А) становила 2760 мм (1700 мм), діаметр блоку 520 мм (520 мм). Вага пустого блоку 160 кг (123 кг). Пізніше було розроблено пускові пристрої типу Б-8В7, які мали 7 відкритих пускових труб. Вага пустого блоку 40 кг. Довжина 1780 мм. Діаметр 332 мм.
Як пускові установки використовуються блоки, що підвішуються на авіаційному носії:
- Б-8 — підвісний блок, що має 20 наскрізних труб-напрямних і циліндричний алюмінієвий корпус з переднім обтічником, довжина 2760 мм, діаметр 520 мм, вага 160 кг. Призначений для ударних літаків[8] ;
- Б-8-0 — варіант Б-8 з теплозахистом
- Б-8М — модернізований блок типу Б-8
- Б-8М1 — модернізований блок типу Б-8
- Б-8В20А — підвісний блок на 20 наскрізних труб-напрямних, що має циліндричний алюмінієвий корпус без обтічника, довжина блоку 1700 мм, діаметр 520 мм, вага 100 кг. Призначений для бойових гелікоптерів[9] ;
- Б-8В7 — підвісний блок, що має 7 наскрізних труб-напрямних і циліндричний алюмінієвий корпус, довжина 1780 мм, діаметр 332 мм, вага 40 кг. Виготовлялися на заводі Самари «Авіаагрегат»[10] ;
- Б-8С7 — підвісний блок, що має 7 наскрізних труб-напрямних і циліндричний алюмінієвий корпус з переднім обтічником. Виготовлялися на самарському заводі «Авіаагрегат»[11] ;
- Б-8-10 — польський блок, що має 10 наскрізних труб-напрямних і циліндричний корпус, призначений для гелікоптерів[12] ;
- Виды ПУ
-
Блок типу Б-8.
-
20-ствольний блок Б-8В20А на підвісці Мі-24 .
- ↑ а б Су-24 (рос.). Сайт "Современная авиация России". Архів оригіналу за 20 квітня 2013. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ а б в г д С-8 (рос.). Сайт "Современная авиация России". Архів оригіналу за 20 вересня 2011. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ а б в г д е М-Хоббі №10/2013. — ТОВ «Видавництво «ЦЕЙХГАУЗ», 2013. — 46 - 55 с.
- ↑ С-8. Архів оригіналу за 20 вересня 2011. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ Балаганский, 2004, с. 262.
- ↑ Некерована авіаційна ракета з тандемним кумулятивним зарядом. Архів оригіналу за 1 березня 2019. Процитовано 29 квітня 2020.
- ↑ Вогненний кулак ВКС Росії: на що здатна нова ракета С -8ОФП. Архів оригіналу за 15 грудня 2018. Процитовано 11 грудня 2018.
- ↑ Блок НУРС Б-8 (рос.). Сайт «Современная авиация России». Архів оригіналу за 22 вересня 2011. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ Блок НУРС Б8В20-А (рос.). Сайт «Современная авиация России». Архів оригіналу за 13 вересня 2011. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ Блок НУРС Б-8В7 (рос.). Сайт «Современная авиация России». Архів оригіналу за 19 вересня 2011. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ Блок НУРС Б-8С7 (рос.). Сайт «Современная авиация России». Архів оригіналу за 21 вересня 2011. Процитовано 4 грудня 2011.
- ↑ Budniak, Karol. Opis konstrukcji śmigłowca W-3WA 9 serii produkcyjnej // Aeroplan. — Nr 5—6 (50—51)/2004. — S. 52.
- Балаганский Г. А., Мержиевский Л. А. Действие средств поражения и боеприпасов. — Новосибирск : НГТУ, 2004. — 408 с. — (Учебники НГТУ) — ISBN 5-7782-0467-1.
- Марковский К., Перов М. Наследники «ЭрЭсов» // Крылья Родины. — М., 1994. — № 10 (6 сентября). — С. 21—23. — ISSN 0130-2701.
- Марковский В., Приходченко И. Неуправляемые ракеты типа С-8 // М-Хобби. — М. : Цейхгауз, 2013. — Вып. 148. — № 9 (6 сентября). — С. 44—50. — ISSN 0236-0586.