Собор Святого Воскресіння (Івано-Франківськ)
![]() | Частина інформації в цій статті застаріла. (травень 2018) |
Собор Святого Воскресіння | |
---|---|
![]() Катедральний храм Св. Воскресіння в Івано-Франківську | |
48°55′21″ пн. ш. 24°42′31″ сх. д. / 48.922400° пн. ш. 24.708670° сх. д.Координати: 48°55′21″ пн. ш. 24°42′31″ сх. д. / 48.922400° пн. ш. 24.708670° сх. д. | |
Тип споруди | православний храм |
Розташування | ![]() |
Архітектор | Станіслав Потоцький, Г. Дальке |
Художник | Манастирський Антін Іванович, Сосенко Модест Данилович |
Засновник | ченці ордена єзуїтів |
Початок будівництва | 1720 |
Кінець будівництва | 1729 |
Зруйновано | 1752 |
Відбудовано | 1763 |
Будівельна система | цегла |
Стиль | австро-баварське бароко |
Належність | УГКЦ |
Адреса | майдан Шептицького, 6 |
Епонім | Воскресіння Христа |
![]() | |
![]() |
Катедральний храм Святого Воскресіння — катедральний храм Івано-Франківської архієпархії Української греко-католицької церкви (раніше — Станиславівської єпархії УГКЦ).
На початку XVIII століття у Станіславові з'явилися єзуїти. 1720 року на місці згорілої (під час нападу турків) церкви ректор єзуїтської колегії о. Томаш Заленський розпочав будівництво єзуїтського костелу. Збудували храм у 1729 році.
Однак, внаслідок надто неглибокого фундаменту, у мурах споруди з'явились тріщини, тому 1752 року його змушені були розібрати.
Наступного ж року розпочали будівництво нового костелу за проєктом архітекторів Станіслава Потоцького (дідича міста[1]) та Христіана Дальке у стилі австро-баварського бароко з елементами класицизму. Шатроподібні завершення двох веж запозичені з гуцульської дерев'яної архітектури. Декор багатого інтер'єру доповнює барокова скульптура головного вівтаря, де знаходяться фігури ангелів, святих і апостолів.
Спорудження тривало до 1763 року. 1764 року під час облоги, обстрілів міста російською армією була знищена вежа храму.[2]
Австрійська влада 1773 року скасувала орден єзуїтів і костел закрила. Поступово споруда занепала.
Анджей Бетлей припускає, що автором проєкту фасаду костелу був єзуїт Павел Гіжицький.[3]
1849 року храм віддали під греко-католицьку парафіяльну церкву. Із встановленням греко-католицького єпископства церква стала Свято-Воскресінським катедральним храмом.
У XIX столітті єзуїти повернулись до Станіславова і спорудили монастир і костел св. Станіслава Костки.
Наприкінці XIX ст. виконали настінний розпис та ікони відомі українські художники Антін Манастирський і Модест Сосенко.
На реставрацію та художнє оформлення виділяв кошти єпископ Андрей Шептицький, чим значно прискорив справу.
В радянські часи церква охоронялась як пам'ятка архітектури Української РСР (№ 1136).[4]
28 січня 1990 року — Катедральний собор святого Воскресіння повернуто УГКЦ.
Сьогоднішня назва катедрального храму Святого Воскресіння була і в головної української церкви міста Станіславова від початку його існування та збудованої ще в 1601 році в с. Заболоття на місці теперішньої синагоги. Про неї згадував мандрівник Ульріх фон Вердум, який відвідав Станіславів 1672 року.
З 20 вересня 1899 року по 17 грудня 1900 року настоятелем собору, як єпископ-ординарій Станиславівської єпархії був митрополит Андрей Шептицький.
Храм було реставровано в 1835, 1885, 1995 та 2003 роках.
У крипті собору поховані єпископи Софрон (Мудрий), Софрон (Дмитерко).
Раніше були поховані львівський каштелян Казімеж Лещинський (пом. 1730), його сестра Вікторія — перша дружина коронного гетьмана Юзефа Потоцького (знайдену в 1885 році труну з її прахом у 1886 перенесли до Франківської колегіати). Також було поховано багато монахів-єзуїтів.[5]
-
Храм у 1915 році
-
Скульптура хрестителя України-Русі Св. Володимира Великого.
-
Меморіальна таблиця митрополита Андрея Шептицького
-
Таблиця латиною
-
Вигляд з Майдану Шептицького, осінь 2014
-
Вигляд собору з майдану Шептицького
-
Реставрація храму, 2004 р.
- ↑ Dymnicka-Wołoszyńska H. Potocki Stanisław h. Pilawa (1698—1760) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź, 1984. — T. XXVIII/1, zeszyt 116. — S. 156—158. (пол.)
- ↑ Barącz S. Pamiątki miasta Stanisławowa… — S. 167.
- ↑ Kowalczyk J. Świątynie i klasztory późnobarokowe w archidiecezji lwowskiej [Архівовано 1 травня 2017 у Wayback Machine.] // Rocznik Historii Sztuki. — 2003. — № XXVIII. — S. 245.
- ↑ Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР. zakon.rada.gov.ua. Архів оригіналу за 5 травня 2021. Процитовано 21 лютого 2021.
- ↑ Stanisławów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 193. (пол.)
- Barącz S. Pamiątki miasta Stanisławowa [Архівовано 21 січня 2015 у Wayback Machine.]. — Lwów, 1858. — 192 s. (пол.)
- Stanisławów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 193. (пол.) — S. 193—194. (пол.)
- Офіційний сайт — Архікатедральний і Митрополичий Собор Воскресіння Христового
- ivfrankivsk.if.ua[недоступне посилання з травня 2019]
- history.iv-fr.net [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
- stanislaw.in.ua [Архівовано 18 жовтня 2014 у Wayback Machine.]
- franuk.com
- Кафедральний собор віртуальний 3D тур 3dmaps.com.ua
- Собори України
- Собори УГКЦ
- Церкви Івано-Франківська
- Церкви Івано-Франківської архієпархії УГКЦ
- Барокові собори України
- Костели єзуїтів
- Андрей Шептицький
- Культові споруди, побудовані 1729
- Засновані в Україні 1729
- 1729 в Івано-Франківську
- Зникли 1752
- Культові споруди, побудовані 1763
- Колишні костели Івано-Франківська
- Пам'ятки архітектури України національного значення
- Барокова архітектура Івано-Франківської області