Отруйні речовини подразнювальної дії
![]() | Було запропоновано приєднати статтю Сльозогінний газ до цієї статті або розділу, але, можливо, це варто додатково обговорити. |
Отру́йні речови́ни подра́знювальної ді́ї — хімічні речовини, які в мінімальних концентраціях вибірково діють на нервові закінчення слизових оболонок дихальних шляхів, кон'юнктиви очей і викликають відчуття печії, болю[1].
Кон'юнктива очей, слизова дихальних шляхів мають багато нервових закінчень, які доступні для контакту з отруйними речовинами і тому найчутливіші до них.
Виділяють дві групи отруйних речовин подразнювальної дії:
- лакриматори — сльозогінні отруйні речовини, які подразнюють переважно органи зору, викликають інтенсивну сльозотечу. Основними представниками цієї групи є хлороацетофенон (ХАФ — CN), CS, CR та навчальна отруйна речовина — хлоропікрин (PS);
- стерніти — переважно впливають на слизову оболонку дихальних шляхів, що викликає інтенсивне чхання та кашель. Основними представниками цієї групи є речовина адамсит (DM).
В 1993 році була погоджена, та з 1997 року набрала чинності Конвенція про заборону розробки, виробництва, накопичення, застосування хімічної зброї та про її знищення.
Конвенція запровадила поняття «засобів боротьби з масовими заворушеннями», які було визначено як «будь-який не включений до списків хімікат, здатний швидко викликати в організмі людини подразнення органів чуття або фізичні розлади, які зникають через короткий відрізок часу після закінчення дії.»[2]
При чому, Конвенція (стаття 1, пункт 5) забороняє «використання хімічних засобів боротьби з заворушеннями як засобу ведення війни» (зокрема, це стосується отруйних речовин подразнювальної дії) так само як і решти токсичних хімікатів[3].
На відміну від перелічених у «Списках» хімікатів Конвенція конкретні зразки засобів боротьби з масовими заворушеннями не наводить. Однак, згідно статті 3, пункт 1, підпункт е) сторони зобов'язані декларувати наявні в них хімікати для боротьби з заворушеннями, при цьому має бути вказано хімічну назву, структурну формулу та реєстраційний номер за «Кемікл абстрактс сервіс» (КАС), якщо такий присвоєно[2].
В надрукованому в 2018 році дослідженні Наукової ради при Організації із заборони хімічної зброї було складено список з 17 речовин, що задовільняють визначенню засобів боротьби з масовими заворушеннями статті 2, пункту 7 Конвенції:[4]
- 2-Chloroacetophenone (CN; )
- 2-Chlorobenzylidenemalononitrile (CS; )
- Dibenzo[b, f][1,4]oxazepine (CR; )
- Oleoresin capsicum (OC; )
- 8-Methyl-N-vanillyl-trans-6-nonenamide (capsaicin; )
- 8-Methyl-N-vanillylnonanamide (dihydrocapsaicin, DHC; )
- N-Vanillylnonanamide (pseudocapsaicin, PAVA; )
- N-Vanillyl-9-methyldec-7-(E)-enamide (homocapsaicin; )
- N-Vanillyl-9-methyldecanamide (homodihydrocapsaicin; )
- N-Vanillyl-7-methyloctanamide (nordihydrocapsaicin; )
- 4-Nonanolylmorpholine (MPA, МПК; )
- 2′-Chloroacetophenone ( )
- 3′-Chloroacetophenone ( )
- α-Chlorobenzylidenemalononitrile ( )
- Cis-4-acetylaminodicyclohexylmethane ( )
- N, N′-Bis(isopropyl)ethylenediimine
- N, N′-Bis(tert-butyl)ethylenediimine
Оскільки Рада приділила особливу увагу мінливості дії отруйних речовин, то три речовини, які раніше були поширеними засобами боротьби з масовими заворушеннями були визнані такими, що не задовільняють вимогам Конвенції через шкідливу побічну дію та високий ризик незворотньої шкоди здоров'ю: 4′-chloroacetophenone, 2-bromoethyl acetate, та 10-chloro-5,10-dihydrophenarsazine (адамсит, речовина DM). Також деякі з отруйних речовин часів Першої світової війни були перелічені в Списках хімікатів Конвенції[4].
Рада встановила, що визнані засобами боротьби з масовими заворушеннями отруйні речовини переважно діють на периферичну нервову систему через іонні канали TRPA1 або TRPV1. При цьому, вплив на систему швидко наступає при потраплянні жертви в зону зараження речовиною, так само і доволі швидко припиняється після виходу з зони зараження чи припинення контакту з речовиною[4]. Станом принаймні на 2016 рік дослідження інгібіторів даних каналів тривало, і жоден з них не був схвалений до використання людиною, тому антидотів для цих отруйних речовин не було[5].
Натомість, низка інших отруйних речовин з впливом на органи чуття людини завдають ураження центральній нервовій системі, наслідки їхньої дії або не зникають достатньо швидко, або ж незворотні, а поріг летальності доволі легко перевищити (наприклад летальна доза карфентанілу для пересічної людини становить лише 20 мікрограм)[4].
- Ю.М. Скалецький, І.Р. Мисула, ред. (2003). Військова токсикологія, радіологія та медичний захист (PDF). Укрмедкнига. ISBN 966-673-028-6.
- Eugene J. Olajos, Woodhall Stopford, ред. (2004). Riot Control Agents. Issues in toxicology, safety, and health. CRC Press.
- Leo J Schep, R J Slaughter, D I McBride. Riot control agents: the tear gases CN, CS and OC—a medical review // BMJ Military Health.
- Rule 75. Riot Control Agents. International Humanitarian Law Database.
- Додаткові матеріали до доповіді Наукової ради при ОЗХЗ про засоби боротьби з масовими заворушеннями (PDF). Royal Society of Chemistry. 2018.
- ↑ Ю.М. Скалецький, І.Р. Мисула, ред. (2003). Розділ 6. Отруйні речовини подразнювальної дії. Військова токсикологія, радіологія та медичний захист (PDF). Укрмедкнига. ISBN 966-673-028-6. Архів оригіналу (PDF) за 8 квітня 2017. Процитовано 25 квітня 2017.
- ↑ а б Конвенція про заборону розробки, виробництва, накопичення, застосування хімічної зброї та про її знищення (укр/рос). Офіційний портал Верховної Ради України.
- ↑ McKenzie Sadeghi (6 червня 2020). Fact check: It's true tear gas is a chemical weapon banned in war. USA Today.
- ↑ а б в г Timperley et. al. Advice from the Scientific Advisory Board of the Organisation for the Prohibition of Chemical Weapons on riot control agents in connection to the Chemical Weapons Convention // RSC Advances. — 2018. — Т. 8. — DOI: .
- ↑ Rothenberg C, Achanta S, Svendsen ER, Jordt SE. Tear gas: an epidemiological and mechanistic reassessment // Ann N Y Acad Sci. — 2016. — Т. 1, вип. 1378. — С. 96-107. — DOI: .
|