Йохан Лайдонер
Йоган Лайдонер ест. Johan Laidoner | |
---|---|
![]() Генерал-лейтенант ( ![]() | |
![]() | |
Загальна інформація | |
Народження | 12 лютого 1884 волость Війратсі, повіт Вільяндімаа, Естонія |
Смерть | 13 березня 1953 (69 років) м. Володимир-на-Клязьмі, Росія |
Поховання | Князь-Володимирський цвинтарd |
Alma Mater | Академія Генерального штабу |
Військова служба | |
Приналежність | ![]() |
Війни / битви | Війна за незалежність Естонії |
Командування | |
Збройні сили Естонії | |
Нагороди та відзнаки | |
![]() |
Йоган Лайдонер (ест. Johan Laidoner, 12 лютого 1884, волость Війратсі, повіт Вільяндімаа, Естонія — 13 березня 1953, м. Володимир-на-Клязьмі, Росія) — головнокомандувач Естонської армії під час війни за незалежність.
Народився на хуторі Раба (ест. Raba) у волості Війратсі повіту Вільяндімаа. Був найстаршою дитиною в сім'ї Яака Лайдонера (1854—1911) і Марі Саарсен (1851—1938) — дочки господаря хутору Раба.
У 1901—1902 служив у 110-му Камському піхотному полку в Каунасі. У 1905 році закінчив Віленське піхотне юнкерське училище. Служив у 13-му лейб-гренадерському Ериванському полку. З 9 серпня 1908 поручик, через 4 роки — штабс-капітан.
У 1912 році закінчив Миколаївську академію генерального штабу по першому розряду. Командував ротою 1-го Кавказького стрілецького полку.
Учасник Першої світової війни. Нагороджений Георгіївською зброєю 4 липня 1915. Ад'ютант штабу 21-ї піхотної дивізії. Згодом заступник начальника відділу розвідки в штабі Західного фронту, підполковник (з 15 серпня 1916).
Після Лютневої революції Тимчасовий уряд почав формувати національні частини. Лайдонер очолив Естонську дивізію, яка формувалася з естонців. Після відходу німців з Північної Прибалтики — Головнокомандувач естонської армії у війні за незалежність.
Естонські дивізії брали участь у наступі Північно-Західної армії генерала Юденича на Петроград. 20 січня 1919 Лайдонеру присвоєно звання генерал-майора, а через рік — генерал-лейтенанта.
У 1920 році вийшов у відставку. Депутат державної ради Естонії. Очолював комісію Ліги Націй по вирішенню турецько-іракської територіальної суперечки.
У грудні 1924 року керував придушенням інспірованого агентами Комінтерну повстання. З 1925 року у відставці.
12 березня 1934 Лайдонер разом з Костянтином Пятсом, колишнім прем'єр-міністром Естонії, встановили військову владу, було введено надзвичайний стан. Пятс був оголошений Державним Протектором Естонії (Riigihoidja), а Лайдонер знову призначений Головнокомандувачем Естонської армії. Усі політичні партії були заборонені, введена цензура преси. Своїми діями Пятс і Лайдонер не допустили перемоги на виборах націоналістичного руху вапсів (ветеранів Визвольної війни).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/EstArmyHighCommnd1920.jpg/300px-EstArmyHighCommnd1920.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/09/Wizyta_naczelnego_wodza_armii_esto%C5%84skiej_gen._Laidonera_w_Polsce_%281939%29.jpg/300px-Wizyta_naczelnego_wodza_armii_esto%C5%84skiej_gen._Laidonera_w_Polsce_%281939%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2b/Johan_Laidoner_NKVD.jpg/300px-Johan_Laidoner_NKVD.jpg)
Після окупації Естонії Радянським Союзом заарештований і депортований до Пензи в кінці липня 1940 року.
26 липня 1941 заарештований органами НКВС. Перебував у Кіровській в'язниці (слідство тривало до березня 1942, після чого було припинено «до отримання особливого розпорядження»).
У 1945—1952 роках перебував в Іванівській в'язниці; в лютому 1952 року слідство відновлене; 16 квітня 1952 засуджений особливою нарадою до 25 років тюремного ув'язнення з конфіскацією майна за «активну контрреволюційну і антирадянську діяльність». 30 квітня 1952 переведений до Владимирського централу, де помер 13 березня 1953 року.
Похований разом з померлим у тій же в'язниці представником керівництва польського Опору Яном Станіславом Янковським у безіменній могилі на Князь-Володимирському кладовищі, біля тюремної огорожі. Точне місце поховання Йохана Лайдонера невідоме; меморіальна дошка встановлена на воротах кладовища у Владимирі.
- Орден Святого Станіслава
- 3-го ступеня (10 [23] березня 1907)
- 2-го ступеня з мечами (31 травня [13 червня] 1916)
- Орден Святої Анни
- 3-го ступеня (19 травня [1 червня] 1912)
- 2-го ступеня з мечами (27 лютого [12 березня] 1915)
- 4-го ступеня з написом «За хоробрість» (7 [20] жовтня 1915 року)
- Георгіївська зброя (4 [17] липня 1915)
- Орден Святого Володимира 4-го ступеня з мечами і бантом (10 [23] вересня 1915)
- Хрест Свободи
- I класу I ступеня (23 лютого 1920)
- III класу I ступеня (18 лютого 1925)
- Орден Естонського Червоного Хреста
- пам'ятний знак (22 лютого 1921)
- I ступеня I підступеня (25 листопада 1926)
- Орден Орлиного хреста 1-го ступеня з мечами (4 червня 1929)
- Орден Білої зірки на спеціальній великій стрічці (23 лютого 1938)
- Медаль «В пам'ять Визвольної війни»
- Військовий орден Лачплесіса
- III ступеня (21 ;овтня 1921)
- II ступеня (22 січня 1922)
- I ступеня (13 грудня 1923)
- Пам'ятна медаль 10-річного ювілею визвольних боїв в Латвійській Республіці (1928)
- Орден Трьох зірок I ступеня (1932)
- Virtuti Militari, срібний хрест (12 лютого 1922)
- Орден Відродження Польщі, великий хрест (29 березня 1922)
- Орден Білого Орла (4 лютого 1938)
- Орден Святого Михайла і Святого Георгія, лицар-командор (Британська імперія, вересень 1919)
- Орден Білої троянди (Фінляндія)
- командорський хрест 1-го класу (25 травня 1920)
- великий хрест (7 червня 1923)
- Орден Почесного легіону (Франція)
- офіцерський хрест (4 листопада 1920)
- командорський хрест (24 червня 1925)
- Орден Меча, командорський хрест 1-го класу (Швеція, 13 листопада 1936)
- Німецький Олімпійський знак 1-го класу (Третій Рейх, 30 січня 1937)
- Орден Вітовта Великого, великий хрест (Литва; 20 лютого 1939)
- Лайдонер Иван (Йохан) Яковлевич [Архівовано 4 січня 2014 у Wayback Machine.] (рос.)
- Виленцы в армиях Балтийских государств
- Підполковники (Російська імперія)
- Народились 12 лютого
- Народились 1884
- Померли 13 березня
- Померли 1953
- Випускники Імператорської Миколаївської військової академії
- Кавалери ордена Орлиного хреста
- Лицарі ордена Білої зірки на стрічці
- Кавалери ордена Трьох зірок
- Кавалери Virtuti Militari
- Кавалери Великого Хреста Ордена Відродження Польщі
- Кавалери ордена Білого орла (Польща, 1921-1939)
- Кавалери ордена Святого Михайла і Святого Георгія
- Кавалери Великого хреста ордена Білої Троянди
- Командори 1-го класу ордена Білої Троянди
- Командори ордена Почесного легіону
- Офіцери ордена Почесного легіону
- Командори 1-го класу ордена Меча
- Нагороджені Німецьким Олімпійським знаком 1-го класу
- Кавалери Великого хреста ордена Вітовта Великого
- Кавалери ордена Святого Станіслава 2 ступеня з мечами
- Кавалери ордена Святого Станіслава 3 ступеня
- Нагороджені Георгіївською зброєю
- Кавалери ордена Святого Володимира 4 ступеня з мечами та бантом
- Кавалери ордена Святої Анни 2 ступеня з мечами
- Кавалери ордена Святої Анни 3 ступеня
- Кавалери ордена Святої Анни 4 ступеня з написом «За хоробрість»
- Естонські військовики
- Кавалери ордена Хреста Свободи (Естонія)
- Поховані у Владимирі
- Люди на марках
- Люди, поховання яких втрачені
- Померли у Владимирському централі
- Уродженці Вільяндімаа