Сильвестров Валентин Васильович
Сильвестров Валентин Васильович | |
---|---|
| |
Основна інформація | |
Дата народження | 30 вересня 1937 (86 років) |
Місце народження | Київ |
Громадянство |
![]() |
Професія | композитор |
Освіта | Національна музична академія України імені П. І. Чайковського |
Вчителі | Лятошинський Борис Миколайович |
Інструменти | фортепіано |
Жанри | симфонія, сучасна класична музика і piano musicd |
Лейбли | ECM Recordsd |
Нагороди | |
![]() ![]() |
Валенти́н Васи́льович Сильве́стров (нар. 30 вересня 1937, Київ) — український композитор. Народний артист Української РСР (1989), лавреат Шевченківської премії (1995).
Творчий шлях[ред. | ред. код]
Закінчив Київську державну консерваторію (тепер Національна музична академія України) за фахом композиція в 1963 році по класу Б. Лятошинського.
З 1960-х років музика Сильвестрова звучить на міжнародних фестивалях, його твори виконують О. Криса, Ґ. Кремер, О. Любимов, І. Монігетті, О. Рудін, Г. Рождественський, І. Блажков та інші. Твори Сильвестрова виходять друком у багатьох престижних видавництвах Заходу, в тому числі «М. П. Бєляєв — Петерс».
У 1960-ті роки В. Сильвестров входить до творчої групи «Київський авангард», представники якої, всупереч жорсткому тиску з боку захисників панівної в СРСР естетики соцреалізму, відкривають нову сторінку історії української музики, орієнтуючись на нові стильові течії західноєвропейської музики та опановуючи сучасні композиторські техніки. Зокрема, композитор використовує у своїх творах додекафонію, алеаторику, сонористику. Характерним драматургічним принципом стає хвильова драматургія.
У 1970-ті композитор поступово відмовляється від традиційних технік авангарду, орієнтуючись на постмодернізм. Сам автор називає свій стиль «мета-музикою» («метафоричною музикою»). У творах цього періоду переважають медитативні, споглядальні настрої. Чільне місце займає притаманне постмодернізмові звертання до стилів минулих епох.
Характерною рисою стилю Сильвестрова стає постлюдійність, характерною драматургічною рисою — превалювання періодів спаду та diminuendo, на різних рівнях композиційної структури простежується типова для постмодерністської парадигми невизначеність. Індивідуальною особливістю фактури стає наявність звукової педалі, фону, в рамках якого виникають окремі знаки алюзій.
Ще однією важливою парадигмою постмодерну, наявною у творчості Сильвестрова, є невизначеність. Вона виявляється як у відсутності чітких композиційних схем, певній спонтанності мислення, так і на рівні ритмоструктур, інтонаційних побудов і взагалі звучання, що нерідко межує з тишею.
10 грудня 2023 року відбулася церемонія нагородження нобелівських лавреатів у Стокгольмі. Композиція «Вечірня серенада» Валентина Сильвестрова із циклу «Тиха музика» відкривала церемонію одразу після промови шведської кінознавиці, голови ради директорів Нобелівського фонду Астрід Содерберг Віддінг.[1]
Громадянська позиція[ред. | ред. код]
Валентин Сильвестров підтримував акції протесту в Києві 2004 і 2013–2014 років, пояснюючи це так: «Я все ж таки, як і будь-яка інша творча людина, більше індивідуаліст по своїй природі. Але наступає такий момент, коли просто неможливо не вийти. Коли так відверто доводять людей своїми мерзенними діями, притому глобально, що виникає таке обурення, що ти буквально втрачаєш розум…»[2] При цьому чинну владу характеризував як «підлоту»:
![]() |
Дії влади для українців виглядають негарно. Схаменіться! Для нормальної людини видно, яка це підлота. Тут вже великими буквами написано, що це ПІДЛОТА. [3] | ![]() |
Стихійне повалення пам'ятника Леніна в Києві В. Сильвестров описував так:
![]() |
Пам'ятник знесли — це сумнівне досягнення революції, але досягнення. Влада ж змогла демонтувати пам'ятник Леніну на Майдані, могла б і цей так само спокійно прибрати. І помістити його в музей, бо він, можливо, має якусь скульптурну цінність. Це для кого його ставили, для комуністів? Адже пам'ятників Сталіну в Києві немає жодного. Навіщо ж тоді Леніну залишили, чим він кращий? Він обіцяв селянам землю і заводи, а вийшло смертовбивство суцільне. І цій людині пам'ятник встановлювати?[3] | ![]() |
Будучи російськомовним у побуті[4], Сильвестров є палким шанувальником української, і дає такі порівняльні характеристики української та російської мов:
![]() |
Я ще за радянських часів у Львові помітив, що коли ти перебуваєш в українській мові, в цій стихії, то раптом думки забарвлюються якось інакше. Коли переходиш із російської на українську, з'являється відчуття новизни відтінків, мова ніби з якимось цікавим вибриком, а коли, навпаки, з української на російську, то остання спочатку здається якоюсь прісною, по-лакейському вихолощеною.[5] | ![]() |
![]() |
Українська забарвленіша, російська – прозоріша. Різкий перехід із російської на українську чи навпаки – небажаний. Це різні системи. Наші філософські думки матимуть різний сенс залежно від мови. Візьміть для прикладу слова «божевільний» – як вільний від Бога, та «сумасшедший» — як технологічний процес. В українському варіанті звучить зі співчуттям, на відміну від російського.[4] | ![]() |
Нагороди[ред. | ред. код]
- 1967 — лауреат Міжнародної премії ім. С. Кусевицького (США)
- 1970 — лауреат Міжнародного конкурсу композиторів «Gaudeamus» (Нідерланди)
- 1989 — Народний артист України
- 1995 — лавреат Державної премії України ім. Т. Шевченка
- 1997 — орден «За заслуги» ІІІ ступеня
- 2007 — орден Ярослава Мудрого V ступеня
- 2011 — Почесний доктор honoris causa Національного університету «Києво-Могилянська академія»
- 2016 — Почесний доктор honoris causa Національного університету «Острозька академія»
- 2017 — орден Ярослава Мудрого IV ступеня[6]
У творчому доробку автора[ред. | ред. код]
(джерело інформації: мультимедійна база даних «Нова музика України»)
для оркестру[ред. | ред. код]
![]() | |
---|---|
![]() |
Симфонія №3 |
![]() |
Симфонія №4 |
![]() |
Симфонія №5 |
![]() |
Симфонія №6 |
- 9 симфоній
- № 1 (1963, ред. 1974)
- № 2 для флейти, ударних, фортепіано і струнного оркестру (1965)
- № 3 для великого симфонічного оркестру «Есхатофонія» (1965)
- № 4 для духових і струнних (1976)
- № 5 (1980—1982)
- № 6 (1994—1995)
- № 7 (2002—2003)
- № 8 (прем'єра в 2015)
- № 9 (прем'єра в 2019)
для інструментів соло з оркестром[ред. | ред. код]
- «Монодія» для ф-но і симф.оркестру (1965)
- «Медитація» для віолончелі і камерного оркестру (1972)
- «Постлюдія» для ф-но і симф. оркестру (1984)
- «Посвята» для скрипки і симф. оркестру (1990-91)
- «Метамузика» для ф-но і симф. оркестру (1992)
- «Вісник» для ф-но і струнних (1997)
- «Епітафія» для ф-но та струнного оркестру (1999)
- Концерт для скрипки з оркестром (2016)
для голосу з оркестром[ред. | ред. код]
- «Exegi monumentum» на вірші О. С. Пушкіна для баритона і симф. оркестру (1985-87)(рос.)
- «Ода солов'ю», для сопрано і камерного оркестру (1997)(рос.)
- Осіння серенада для сопрано і камерного оркестру (1980—2000)(рос.)
для камерного оркестру[ред. | ред. код]
- «Спектри» (1965)
- Поема пам'яті Лятошинського (1968)
- Серенада (1978)
- Інтермеццо (1983)
для хору[ред. | ред. код]
- Кантата на вірші Ф. Тютчева та О. Блока (1973)(рос.)
- «Лісова музика» на сл. Айгі для сопрано, валторни і ф-но (1977-78)(рос.)
- Кантата на вірші Т. Шевченка (1977)
- Елегія (на сл. Шевченка, 1996)
- Реквієм для Лариси (на сл. Т.Шевченка, 1997-99)
- 2 Диптихи на слова Т.Шевченка (1995, 2016)
- Псалми на слова Т. Шевченка (2005)
- «Українські псалми» на народні слова (2006)
- 4 Псалми Давида (2006; 2007)
- Три Алілуї (2006—2012)
- 13 Духовних піснеспівів (2006—2013)
- «Триптих» (2013)
- 4 триптихи на слова Т.Шевченка (2013—2015)
- Піснеспіви на слова Т. Шевченка (2014)
- Майдан — Київ (2014)
- In memorian (2020)
камерна музика[ред. | ред. код]
|
|
Для фортепіано соло[ред. | ред. код]
![]() | |
---|---|
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
1960—2000[ред. | ред. код]
- Сонатина (1960)
- 5 п'єс (1961)
- Тріада (1962)
- 3 Сонати (1972; 1975; 1979)
- Класична соната (1975)
- Елегія (1967)
- «Дитяча музика» (1973)
- «Музика в старовинному стилі» (1973)
- «Кіч-музика» (1977)
- «Віддалена музика» (1993)
- «Наївна музика» (1993)
- «Усна музика» (1998-99)
- «Ноктюрн» (2000)
- Інтермеццо та Багателі (2000)
2005+[ред. | ред. код]
- 3 багателі (2005) Ор. 1 .
- 4 п'єси (2006) Ор. 2 .
- 3 вальсу і постлюдія (2005–2006) Ор. 3 .
- 3 багателі (2005) Ор. 4 .
- Постлюдія (2005) Ор. 5 .
- 3 багателі (2005–2006) Ор. 6 .
- 3 п'єси (2003) Ор. 9 .
- Моменти (2003) Ор. 10 .
- 2 вальсу (2002–2003) Ор. 11 .
- 2 багателі (2004) Ор. 16 .
- 4 постлюдії (2004) Ор. 21 .
- 3 п'єси (2005) Ор. 38 .
- 4 багателі (2005) Ор. 41 .
- 7 п'єс (2005) Ор. 46 .
- 2 мазурки (2005) Ор. 56 .
- 3 постлюдії (2005) Ор. 57 .
- 2 елегії (2005) Ор. 60 .
- 3 постлюдії (2005) Ор. 64 .
- 3 багателі (2006) Ор. 73 .
- 3 колискових і елегія (2006) Ор. 75 .
- 2 п'єси (2007) Ор. 96 .
- 5 вальсів (2007) Ор. 98 .
- 9 вальсів (2007) Ор. 106 .
- 5 музичних моментів (2007) Ор. 107 .
Для голосу з фортепіано[ред. | ред. код]
|
|
музика до кінофільмів[ред. | ред. код]
|
|
Див. також[ред. | ред. код]
- «В. Сильвестров» — фільм Сергія Буковського (2020)
Примітки[ред. | ред. код]
- ↑ На церемонії вручення Нобелівської премії у Швеції лунала музика українського композитора. hromadske.ua, 11 Грудня 2023.
- ↑ Марія Семенченко. Валентин Сильвестров: «Народ уже переміг» [Архівовано 31 грудня 2013 у Wayback Machine.]// «День», 11 грудня, 2013
- ↑ а б Марія Семенченко. Валентин Сильвестров: «Читайте Шевченка, доки не пізно...» [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] // «День», 29 грудня 2013
- ↑ а б «Ми звикаємо до всього, але не все можемо збагнути», — Валентин Сильвестров, композитор [Архівовано 30 грудня 2013 у Wayback Machine.]//Журнал «Країна» № 144 за 25.10.2012
- ↑ Олена Чекан Приструнивши авангард [Архівовано 26 лютого 2012 у Wayback Machine.]// Тиждень. 29 жовтня, 2010
- ↑ Указ Президента України від 8.11.2017 р. № 355/2017. Архів оригіналу за 09.11.2017. Процитовано 09.11.2017.
- ↑ Енциклопелія кіноколо. Архів оригіналу за 7 березня 2006. Процитовано 27 травня 2006.
Література[ред. | ред. код]
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- В. Сильвестров на сторінці Association NEW MUSIC
- Павлишин С. С. Валентин Сильвестров. — Київ: Музична Україна, 1989. 88 с. (Сер.: «Творчі портрети українських композиторів»)
- Ильина А. Постмодернистические тенденции в музыке В. Сильвестрова.// Українське музикознавство. Вип..33 — К.2004
- Мельниченко І. В. Специфіка естетики постмодернізму в контексті феномену творчості Валентина Сильвестрова / І. В. Мельниченко // Молодий вчений. — 2017. — № 10. — С. 297—300.
- Михайлова О. Про структурно-семантичний інваріант симфоній В. Сильвестрова // Українське музикознавство Вип. 28 — К.1998
- Опанасюк О. П. Творчість В. Сильвестрова в контексті інтенціональної форми художнього образу // Українське мистецтвознавство. Вип. 5. — К.: ІМФЕ, 2004. — С. 76-81.
- Опанасюк О. П. Про інтенціональний стиль в музичному мистецтві. На матеріалі Другої сонати для фортепіано В. Сильвестрова // Київське музикознавство. Вип. 25. — К., 2007. — С. 66-76.
- Довгаленко Ніна Сергіївна (30.09.2007). Авангард в украинской музыке 1960-х годов [Авангард в українській музиці 1960-х років] (рос.) . Архів оригіналу за 30.09.2007. Процитовано 24.04.2007.
- Опанасюк О. П. «Дочекатися музики» В.Сильвестрова: інтенціональний зріз // Мистецтвознавчі записки: Збір. наук. праць. — Вип. 20. — К. : Міленіум, 2011. — С. 38-47.
- Валентин Сильвестров. Дочекатися музики : Лекції-бесіди. За матеріалами зустрічей, організованих Сергієм Пілютиковим. — Київ : Дух і Літера, 2011. — 376 с. — ISBN 978-966-378-199-0.
- Рудь П. В. Три фортепіанні сонати В. Сильвестрова: контекст становлення композиторського стилю. Проблеми взаємодії мистецтва, педагогіки та теорії і практики. 2017. Вип.47. С.166-178
- Романюк І., Щелканова С. «Спектри» В. Сильвестрова у контексті авангардних тенденцій української культури 1960 років. Аспекти історичного музикознавства : зб. наук. статей. Вип. XXVI. Харків. нац. ун-т мистецтв імені І.П. Котляревського; ред.-упоряд. Л. В. Русакова, Ю. П.Величко. Харків, ХНУМ, 2022. С. 67-84.
- Швець Н. Про фортепіанний стиль В.Сильвестрова. Деякі спостереження // Українське музикознавство. — К., 1991. — Вип. 26. — С. 132—145
- Щелканова С. А. Поэтика MUSICA MUNDANA в Симфонии №2 Валентина Сильвестрова. European Journal of Arts. Vienna. 2020. №1. Р. 112–120
- Щелканова С. Образ людини в ранніх симфоніях Валентина Сильвестрова: онтологічний підхід. Часопис НМАУ ім. П. І. Чайковського. К. 2018. №2 (39) С.19-29
Посилання[ред. | ред. код]
- Сильвестров Валентин Васильович // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 5 : Пе—С. — С. 735.
- Марко Роберт Стех «Очима культури» № 29. Валентин Сильвестров: «Дочекатися музики»
- Лідія Мельник «Орден за музику», «Львівська газета»
- Юрій Чекан «Парад оркестрів» «Між двома полюсами?», «Дзеркало тижня»
- В.Сильвестров «ФАКТЫ БЕЗ МИФОВ», «Дзеркало тижня»
- Евгения Кривицкая «Моцарт и Сильвестров», «Независимая газета»
- Пётр Поспелов «Фигуры времени: София Губайдулина — Арво Пярт — Валентин Сильвестров» «неактуальный язык», «Комерсантъ»
- Інтерв'ю з композитором, «Дзеркало тижня», 2006
- Юрій Чекан. Спів, запозичений у світу (2007)
- Інтерв'ю з композитором, «Український тиждень», 2010
- Творчий доробок. Сильвестров Валентин Васильович. НСКУ.
|
- Народились 30 вересня
- Народились 1937
- Випускники Київської консерваторії
- Лауреати Шевченківської премії 1995 року
- Народні артисти УРСР
- Кавалери ордена князя Ярослава Мудрого IV ступеня
- Кавалери ордена князя Ярослава Мудрого V ступеня
- Кавалери ордена «За заслуги» III ступеня
- Українські композитори
- Українські композитори кіно
- Радянські кінокомпозитори
- Композитори XX століття
- Композитори XXI століття
- Уродженці Києва
- Почесні доктори Києво-Могилянської академії