Федаїни
Федаїни (західновірменська вимова вірм. Ֆէտայի — федаїни, східновірменська вимова вірм. Ֆիդայի — фідаї / фідаїни; також османи називали їх вірм. հայդուկներ, тур. haydùti — гайдути (бандити), тому що вважали всіх повстанців бандитами) — збройні повстанці вірменського походження, які боролися проти гноблення Османською імперією вірменського населення переважно у XIX — на початку XX століття в Західній Вірменії, Кілікії та інших населених вірменами місцевостях Османської імперії. Федаїнський національно-визвольний рух мав за мету звільнення армянських територій від османського іга і був в цьому плані національним варіантом гайдуцького визвольного руху, якій мав за мету боротьбу проти османів на всій території, де Османська імперія встановила своє господство, здійснюючи загарбницьку, гнобительську політику проти місцевого населення.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Armenian_Fedayees_1890-1896.jpg/200px-Armenian_Fedayees_1890-1896.jpg)
Етимологія
Назва «федаїни» є від араб. فدائيون, що буквально означає «ті, хто жертвують собою». У західновірменському вживанні, саме серед тих прошарків, які несли весь тягар цієї боротьби, звичайне вживання цієї назви, тоді як у східній Вірменії, яка була під впливом Російської імперії і не вела активного військового спротиву, тому що у XIX столітті не зазанала такого османського гноблення, поширена була інша назва — «федаї».
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/74/Bitlis_Vilayet_in_Ottoman_Empire_%281900%29.png/200px-Bitlis_Vilayet_in_Ottoman_Empire_%281900%29.png)
Революційна діяльність
Хоча перші повстання вірмен проти свавілля османів почалися у 1860 роках, але більшість дослідників вважає, що термін «федаїни» слід застосовувати до тих цивільних вірмен, які пішли від своїх родин і взяли до рук зброю, аби сформувати загони самооборони і збройні групи на спротив проти зрослого знущання османів та курдських племен над вірменським населенням Західної Вірменії за часів султана Абдул-Гаміда II. Саме тоді відбулися масові розправи над вірменами, відомі як Гамідові вбивства. Стале утворення федаїнських загонів почалось з 1880-х років. В подальшому загони отримали ідеологічний базис, частина їх воювала за повну самостійність Вірменії (дашнаки, гунчаки), інші — за утворення автономії (арменакани).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/Armenian_national_liberation_movement.jpg/250px-Armenian_national_liberation_movement.jpg)
Деякі з федаїнів також взяли діяльну участь у так званій Перській конституційній революції 1905–1907 рр.
Федаїни переслідували як соціальні, так і національно-визвольні цілі. Вони давали клятву не жаліти життя заради Батьківщини та народу, бути правдивими, морально чистими, дотримувати довірену їм таємницю, утримувати в порядку зброю, влучно стріляти, задовольнятися скромною їжею, не вживати алкогольних напоїв, з повагою ставитися до народу, бути відважними і винахідливими в бою, перемагати ворогів, якщо навіть ті мають чисельну перевагу.
Під час I Світової війни
Османська влада прийняла під час I Світової війни такі закони про мобілізацію, якими було запроваджено введення великих грошових зборів для тих підданих імперії, які ухилялися від служби в армії. Це призвело до того, що частина федаїнів пішла до армії, а велика кількість вірмен чоловічої статі змушена була піти від сімей, працювати транзитними робітниками. Це стало однією із причин того, що не відбулося значного опору османам під час вірменського геноциду.
-
Комітет федаїнів в Адапазарі.
-
Вірменські федаїни з Урфи.
За час геноциду кількість відновлених загонів федаїнів доходила до 20 000 вояків. Багато їх загинуло у боротьбі з османськими військами. Частина змушена була емігрувати. Після прийняття законів в Туреччині наприкінці I Світової війни, які зрівняли в правах усіх її громадян, та внаслідок великих втрат федаїнський рух був підірваний. Певна частка федаїнів склали зброю і повернулися до мирного життя.
У XX столітті
Під час Карабаської війни 1992–1994 рр. учасники вірменських формувань також часто називали себе «фідаїнами». Найвідомішим фідаїном Карабаського руху був Монте Мелконян.
Визначні федаїни
- Арабо (федаїн)
- Агнібур Сероб
- Карекин Ниждех
- Ґеворк Чавуш
- Озанян Андранік Торосович
- Ґіраїр
- Андранік
- Папкен Саюні
- Ніко Думян
- Христофор Оганян
Див. також
Джерела
- Vartanian, H.K. The Western Armenian Liberation Struggle Yerevan, 1967. — 358pp
- Հ. Տեր-Հարությունյան. Շապին-Գարահիսարի ապստամբությունը, Թիֆլիս, 1917.
Посилання
- Федаїн // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Тароян К. З. Освободительные движения западных армян в 1878–1908 гг. [1]
- Нерсисян М. Г., Саакян Р. Г. ГЕНОЦИД АРМЯН В ОСМАНСКОЙ ИМПЕРИИ [2]