Драпатий Михайло Васильович
Драпатий Михайло Васильович | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
![]() | |||||||
Загальна інформація | |||||||
Alma Mater | НУОУ (2017) | ||||||
Військова служба | |||||||
Приналежність | ![]() | ||||||
Вид ЗС | ![]() | ||||||
Рід військ | ![]() | ||||||
Війни / битви |
| ||||||
Командування | |||||||
| |||||||
Нагороди та відзнаки | |||||||
![]() | |
---|---|
![]() |
Офіцерська честь - Вікна-новини - 15.08.2014 |
Миха́йло Васи́льович Драпа́тий — український військовослужбовець, бригадний генерал Збройних сил України. Командир 58-ї окремої мотопіхотної бригади (2016—2019). Лицар орденів Богдана Хмельницького та «Народний Герой України».
Коли почалась російська збройна агресія проти України, майор Драпатий був командиром 2-го механізованого батальйону 72-ї окремої механізованої бригади (в/ч А2167, м. Біла Церква). Вже в середині квітня 2014-го 72 ОМБр у повному складі перебувала на Сході України й була готова до виконання бойових завдань.
Підрозділи 2-го батальйону бригади були розташовані довкола Маріуполя. 9 травня озброєні терористи здійснили спробу захоплення міського управління міліції. 2-му батальйону 72 ОМБр було віддано бойовий наказ зайти у місто на бронетехніці для посилення підрозділів, які відбивали штурм терористів, і звільнити заручників. Командував операцією командир батальйону майор Михайло Драпатий. Ситуація ускладнювалась тим, що провокатори підбурили проросійські налаштованих місцевих мешканців на протидію, по вулицях міста було встановлено барикади. Одна з таких барикад перегородила шлях, коли колона з чотирьох машин вже поверталась після виконання завдання на виїзд з міста, у першій машині їхав командир Драпатий. Відомі кадри [Архівовано 2 вересня 2019 у Wayback Machine.], коли БМП «перелітає» через барикаду, демонстрували телеканали всього світу. За машиною командира через розбиту барикаду проїхали й інші[1]. Тоді, у 72-й бригаді з'явилися перші поранені — молодший сержант Юрій Лінкевич та солдат Олександр Галич. Після подій у Маріуполі терористи почали називати з'єднання «чорна бригада».[джерело?]
7 червня 1-й і 2-й батальйони 72-ї бригади вирушили в рейд вздовж кордону з РФ, взяли під контроль прикордонну зону біля населених пунктів Амвросіївка, Зеленопілля, Маринівка, Довжанський, утримували Савур-Могилу, Червонопартизанськ (пункт контролю). Їх завданням було дійти до кордону та відрізати терористів від логістичного забезпечення з Росії. Тоді на підтримку терористичних угруповань почались обстріли українських підрозділів з російської території з РСЗВ «Град» та «Ураган». Підрозділи 72, 79, 24 бригад та прикордонники опинилися у вогневому кільці, — відповідати на обстріли з російської території вони не могли, з іншого боку вогонь вели проросійські терористи, прикриваючись населеними пунктами.
«Були дні, коли нас по 7 годин безперервно розстрілювали з усіх видів артилерії та мінометів. Сили були нерівні, допомога не підходила, боєприпаси закінчувались, техніка майже вся була виведена з ладу. І тоді підрозділи пішли на прорив, вийти змогли не всі, а ті, хто прорвався, дійсно стали героями», — згадує Михайло Драпатий.
Майор Драпатий взяв на себе відповідальність за виведення підрозділів з району Ізварине та Червонопартизанська, він очолював ударну групу 72-ї бригади. Вранці 4 серпня колона дісталася Зеленопілля, де перебували підрозділи 79 ОАеМБр та 24 ОМБр. Разом з ними в ніч з 6 на 7 серпня бійці 72 ОМБр здійснили другий, вирішальний етап свого славнозвісного прориву, вийшовши з так званого «Ізваринського котла» на з'єднання з головними силами. З оточення вийшли 260 бійців 2-го батальйону 72-ї бригади з понад 30 одиницями техніки[2], під час триденного прориву комбат втратив одного бійця — загинув солдат Сергій Волнухін. «Прорив здійснено організовано, в найскладніших умовах — по суцільних мінних полях, під безперервними ударами російської артилерії, знищуючи засідки російських найманців. Герої не просто врятували свої життя — вони зберегли велику кількість дорогої бойової техніки» — написав наступного дня журналіст Юрій Бутусов[3].
Після відпочинку, доукомплектування та відновлення боєздатності батальйон Драпатого повернувся в зону бойових дій у район Волновахи, а Михайла Васильовича відправили на навчання в Національний університет оборони України, йому було присвоєне звання підполковника. Втім, він згодом перевівся на заочну форму навчання і повернувся в зону АТО — у складі 30-ї окремої механізованої бригади (Новоград-Волинський), де до кінця літа 2016 року служив на посаді начальника штабу — першого заступника командира бригади[4].
У серпні 2016 року призначений командиром 58-ї окремої мотопіхотної бригади (Конотоп), яка на той час виконувала завдання в Авдіївці та Ясинуватському районі Донецької області.
У червні 2017 року успішно закінчив навчання в Національному університеті оборони України з дипломом магістра[5].
З липня 2017 року командир бригади безпосередньо в зоні проведення АТО здійснює керівництво діями 58 ОМПБр в районі Бахмутської траси.
У квітні 2019 року достроково присвоєне чергове військове звання — полковника[6]. У серпні 2019 року передав 58-му бригаду іншому командиру та розпочав дворічне навчання слухачем Національного університету оборони України імені Івана Черняховського[7].
До січня 2024 року очолював оперативне угруповання «Херсон». Відомий як один із командирів, що керували звільненням правобережжя Херсонщини у 2022 році[8].
У лютому 2024 року призначений заступником начальника Генштабу з підготовки військових[9].
У травні 2024 після, початку нового наступу ЗС РФ на Харківщину і створення загрози Вовчанську, очолив оперативно-тактичне угруповання військ «Харків», замінивши на цій посаді Юрія Галушкіна[10][11].
- Вагомий внесок підполковника Драпатого у справу захисту Батьківщини привернув увагу Слідчого комітету Російської Федерації, яка підтримує терористів, — у СК РФ щодо українського офіцера Драпатого відкрито справу[12].
- Хрест бойових заслуг (27 липня 2022) — за визначні особисті заслуги у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, самовіддане служіння Українському народу, вірність військовій присязі[13]
- Орден Богдана Хмельницького I ст. (21.07.2022) — нагороджений Указом Президента України № 523/2022, за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі[14].
- Орден Богдана Хмельницького II ст. (15.03.2018) — нагороджений Указом Президента України № 67/2018, за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі[15].
- Орден Богдана Хмельницького III ст. (22.08.2016) — нагороджений Указом Президента України № 339/2016, за особистий внесок у зміцнення обороноздатності Української держави, мужність, самовідданість і високий професіоналізм, виявлені під час бойових дій та при виконанні службових обов'язків[16].
- Недержавна відзнака Орден «Народний Герой України» (наказ № 14, 26.03.2016)[17][18].
- Відомча заохочувальна відзнака Міністерства оборони України «Вогнепальна зброя», вручена 25.11.2017 Міністром оборони України, під час його поїздки в зону АТО[19].
- ↑ Так хто ж врятував Маріуполь? // 0629.com.ua — Сайт міста Маріуполя, 16 червня 2016. Архів оригіналу за 23 вересня 2016. Процитовано 19 червня 2017.
- ↑ Сухопутні війська ЗСУ. 72-га окрема гвардійська механізована Червоноградсько-Київська бригада
- ↑ Вони прорвались. Герої «сектора Д» вийшли з оточення // Юрій Бутусов. «[[Цензор.нет]]», 8 серпня 2017. Архів оригіналу за 2 серпня 2017. Процитовано 19 червня 2017.
- ↑ Україна повинна знати своїх героїв!
- ↑ Вітаємо побратима. Від щирого серця вітаю Народного Героя України підполковника Михайла Драпатого з закінченням Національного університету оборони України ім. Черняховського
- ↑ Сумщина зустрічає своїх героїв-захисників!. Архів оригіналу за 22 квітня 2019. Процитовано 15 квітня 2019.
- ↑ Валерія Пальчинська (30 серпня 2019). У 58 ОМПБр незабаром буде новий командир. Легендарний Михайло Драпатий відправився на навчання. konotop.city. Архів оригіналу за 7 квітня 2020. Процитовано 7 квітня 2020.
- ↑ Блискуче звільнення Херсонщини: у Міноборони показали та назвали імена командирів (фото). ТСН.ua (укр.). 13 листопада 2022. Процитовано 13 травня 2024.
- ↑ Від керівника Внутрішніх військ у часи Майдану до легенд війни: хто прийшов у Генштаб і команду Сирського. Українська правда (укр.). Архів оригіналу за 15 лютого 2024. Процитовано 19 лютого 2024.
- ↑ Після прориву росіян Сирський змінив командувача ОУВ "Харків". KHARKIV Today. 13 травня 2024.
- ↑ Командувача ОТУВ "Харків" змінили на тлі наступу росіян. РБК-Украина (укр.). Процитовано 16 травня 2024.
- ↑ Порушено кримінальну справу — ДСУ СК РФ, 28 листопада 2016 [Архівовано 13 червня 2017 у Wayback Machine.](рос.)
- ↑ Указ Президента України від 27 липня 2022 року № 533/2022 «Про нагородження відзнакою Президента України “Хрест бойових заслуг”»
- ↑ Указ Президента України від 21 липня 2022 року № 523/2022 «Про відзначення державними нагородами України»
- ↑ Указ Президента України від 15 березня 2018 року № 67/2018 «Про відзначення державними нагородами України»
- ↑ Указ Президента України від 22 серпня 2016 року № 339/2016 «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня незалежності України»
- ↑ Герої нашого часу: Михайло Драпатий, який сьогодні командує 58-ю мотопіхотною бригадою, має орден Народного Героя України // «Голос Конотопа», 28 листопада 2016. Архів оригіналу за 7 липня 2017. Процитовано 19 червня 2017.
- ↑ Його прізвищем вчора також поповнися список народних героїв України // facebook 30-ї ОМБр, 27 березень 2016
- ↑ Сьогодні з візитом до 58 ОМПБр завітав Міністр оборони України Степан Полторак разом з керівником АТО Михайлом Забродським // facebook 58 омпбр, 25 листопада 2017
- Інна Малевич, «Ми впевнені, що переможемо і Донбас звільнимо» [Архівовано 11 жовтня 2017 у Wayback Machine.] // «Народна армія», 21 січня 2015.
- Бригадні генерали (Україна)
- Військовики 58-ї окремої мотопіхотної бригади
- Військовики 30-ї окремої механізованої бригади
- Військовики 72-ї окремої механізованої бригади
- Нагороджені Хрестом бойових заслуг
- Лицарі ордена Богдана Хмельницького I ступеня
- Лицарі ордена Богдана Хмельницького II ступеня
- Лицарі ордена Богдана Хмельницького III ступеня
- Лицарі Ордена «Народний Герой України»
- Нагороджені відомчою відзнакою «Вогнепальна зброя» (Міністерство оборони України)
- Українські воїни-учасники російсько-української війни (з 2014)
- Випускники Національного університету оборони України