Миколай (Ярушевич)
Миколай Ярушевич Борис Дорофеєвич Ярушевич | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
28.01.1944 — 19.09.1960 | ||
Церква: | Російська православна церква | |
Попередник: | Петро (Полянський) | |
Наступник: | Пітирим (Свиридов) | |
Альма-матер: | Санкт-Петербурзька духовна академія | |
Науковий ступінь: | доктор богослов'я | |
Діяльність: | православний священник | |
Народження: | 13 січня 1892 Ковно | |
Смерть: | 13 грудня 1961 (69 років) Москва | |
Похований: | Троїце-Сергієва Лавра | |
Священство: | єпископ | |
Нагороди: | ||
Митрополит Миколай (світське ім'я Борис Дорофеевич Ярушевич; 13 січня 1892, Ковно — †13 грудня 1961, Москва) — православний єпископ, митрополит Коломенський і Крутицький Російської Православної Церкви у 1944–1960 р.. Лауреат Макаріївської премії.
Народився 13 січня 1892 року у м. Каунас в родині білоруського священика. У 1908 р. з переведенням батька у до м. Санкт-Петербург він закінчив середню школу, вчився в університеті м. Санкт-Петербург і у духовної академії.
23 жовтня 1914 року прийняв чернецтво з іменем Микола. 24 жовтня 1914 р. — ієродиакон, 25 жовтня — ієромонах. Після рукоположення в священство у 1914–1915 р. Першої світової війни служив на лінії фронту, але через важку хворобу почав викладати у Санкт-Петербурзькій духовної семінарії. З грудня 1916 р. — настоятель церкви св. Миколая у Миколаївській дитячій лікарні. З грудня 1918 р. — настоятель Петропавлівського собору м. Петергоф. 14 грудня 1919 р. — призначили його на посаду архімандрита Санкт-Петербурзької Олександро-Невської Лаври.
27 березня 1922 року Патріарх Тихон призначив його вікарієм Санкт-Петербургу. 7 квітня 1922 р. відбулася його хіротонія в єпископи Петергофу. У лютому 1923 р. був засланий до селища Усть-Кулом Зирянського краю Росії, де в важких умовах він проводить три роки.
У 1935 р. він отримав звання архієпископа Петергофу. У 1936–1940 р. управляв Псковською і Новгородською єпархією. З 1940 р. — архієпископ Волинський і Луцький (від 9 березня того ж року — митрополит Волинський і Луцький), отримав звання Патріаршого Екзарха західних областей України та Білорусі. З 15 липня 1941 р. — митрополит Київський й Галицький, екзарх України.
У 1944 р. — митрополит Крутицький (і з 22 березня 1947 року — Коломенський).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/6/67/%D0%9C%D0%B8%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D0%B8%D1%82_%D0%90%D0%BB%D0%B5%D0%BA%D1%81%D1%96%D0%B9_%28%D0%A1%D1%96%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9%29%2C_%D0%BC%D1%96%D1%81%D1%86%D0%B5%D0%B1%D0%BB%D1%8E%D1%81%D1%82%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C_%D0%BF%D0%B0%D1%82%D1%80%D1%96%D0%B0%D1%80%D1%88%D0%B5%D0%B3%D0%BE_%D0%BF%D1%80%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%BB%D1%83%2C_%D0%B7%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BC_-_%D0%BF%D0%B0%D1%82%D1%80%D1%96%D0%B0%D1%80%D1%85_%D0%A0%D0%9F%D0%A6.jpg/220px-thumbnail.jpg)
Помер 13 грудня 1961 року у Боткінській лікарні після нападу стенокардії. Похований в крипті Смоленської церкви після похоронів в Троїце-Сергієвій лаврі.
Митрополит РПЦ МП Миколай про Йосипа Сталіна:
У нашому вожді віруючі разом з усією країною знають найбільшого з людей, яких народжувала наша країна, що з'єднав у своїй особі всі якості згаданих вище наших російських богатирів і великих полководців минулого; бачать втілення всього найкращого і світлого, що становить священний духовний спадок російського народу, заповіданий предками: у ньому нерозривно поєднувалися в єдиний образ полум'яна любов до Батьківщини і народу, найглибша мудрість, сила мужнього, непохитного духу і батьківське серце. Як у військовому вожді, в ньому злилося геніальна військова майстерність з найміцнішою волею до перемоги… Ім'я Йосипа Віссаріоновича Сталіна, оточене величезною любов'ю всіх народів нашої країни, — стяг слави, процвітання, величі нашої Батьківщини.
— "Журнал Московской Патриархии", 1944 г., № 1
Був першим Головою Відділу зовнішніх церковних зносин: з квітня 1946 до червня 1960 року. У серпні - на початку вересня 1945 року здійснив поїздку до Франції, де виконав місію по приєднанню митрополита Євлогія (Георгієвського) і його вікаріїв Західноєвропейського Екзархату (в юрисдикції Константинопольського патріархату) і митрополита Серафима (Лук'янова)) до Московського Патріархату[1]. У книгах ОУН названий «відомомим вислужником КҐБ»[2]
- С. І. Білокінь. Миколай [Архівовано 19 вересня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 6 : Ла — Мі. — С. 655. — ISBN 978-966-00-1028-1.
- «Златоуст XX века: Митрополит Николай (Ярушевич) в воспоминаниях современников», м. СПб., 2003 р.;(рос.)
- Чумаченко Т. А., «Поразила всех нас, как громом, отставка митрополита Николая (Крах одной церковной карьеры)», 1960 р., «Исторический архив», 2008 р., № 1 — С.47—68.(рос.)
- Сайт, посвящённый митрополиту Николаю [Архівовано 3 липня 2006 у Wayback Machine.]
- Николай (Ярушевич) На сайте Русское Православие
- Николай (Ярушевич Борис Дорофеевич) [Архівовано 30 листопада 2012 у Wayback Machine.] На сайте Православного Свято-Тихоновского Богословского Института
- Митрополит Николай (Ярушевич) [Архівовано 19 серпня 2007 у Wayback Machine.] Воспоминания архиепископа Василия Кривошеина о митрополите Николае и биография последнего
- Воспоминания архиепископа Василия (Кривошеина) об увольнении м-та Николая [Архівовано 27 вересня 2007 у Wayback Machine.]
- Краснов-Левитин, Анатолий Эммануилович В поисках нового града [Архівовано 12 березня 2007 у Wayback Machine.] (Воспоминания о увольнении и кончине м-та Николая)
- Церковный Некрополь. Митрополит НИКОЛАЙ (Ярушевич) [Архівовано 24 жовтня 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ Митрополит Николай. Наше пребывание во Франции. // ЖМП. 1945, № 10, стр. 14—25.
- ↑ УКРАЇНСЬКИЙ ВИЗВОЛЬНИЙ Рух у боротьбі з НКВД - КґБ (PDF) (українська) . ВИДАННЯ ОРГДНІЗДШЙНО-НДДРОВОІ РЕФЕРЕНТУРИ. 1958. Архів оригіналу (PDF) за 14 травня 2021. Процитовано 13 серпня 2020.