Галшка Гулевичівна
Галшка Гулевичівна | |
---|---|
![]() Українська марка із зображенням Галшки Гулевичівни | |
Ім'я при народженні | Єлизавета Василівна Гулевич |
Народилася | невідомо невідоме |
Померла | 1642 Луцьк |
Поховання | Луцьк |
Країна | ![]() |
Відома завдяки | одна із засновниць Київського братства, монастиря і школи при ньому |
Рід | Гулевичі (рід) |
Батько | Василь Федорович Гулевич |
Родичі | Гулевичі |
У шлюбі з | 1) Криштоф Потій, 2) Стефан Лозка |
Діти | Катерина Потій (від 1-го шлюбу), Михайло Лозка (від 2-го шлюбу) |
![]() | |
Єлизавета (також Галшка, Гальшка, Гельжбета від пол. Halszka, Halżbieta) Василівна Гулевич, відома як Галшка Гулевичівна (бл. 1575 або 1577 — 1642, Луцьк, Волинь) — представниця старовинного українського шляхетського роду Гулевичів[k 1], меценатка, фундаторка Київського Братського Богоявленського монастиря та Київської братської школи, від якої веде історію Києво-Могилянська академія. Заповідала також гроші Луцькому братству. Опікувалась розвитком духовності та освіти.
Походила зі впливового шляхетського роду Гулевичів, відомого з XV століття, представники якого посідали різні уряди на Волині та інших землях Речі Посполитої, досягали високих церковних посад, володіли населеними пунктами. Ймовірно походили з Галичини[1].
Дід Галшки Гулевичівни, Федір (Феодосій) Гулевич, був волинським зем’янином, пізніше висвячений на православного Луцького й Острозького єпископа[1], мав п'ять синів. Батько Галшки Василь був володимирським підстаростою та волинським войським. Від трьох його жінок, окрім Галшки, у нього були сини Андрій, Михайло, Василь і Бенедикт, доньки: Марія і Ганна. Галшка народилася, ймовірно, у його селі Затурці на Волині у 70-х роках XVI століття[2][3].
У 1594 році Галшка одружилася з Криштофом Потієм, сином Іпатія Потія — берестейського земського судді (1580–1588) і каштеляна (1588–1593), православного єпископа Володимирського і Берестейського (з 1593), одного з головних ініціаторів Берестейської унії, згодом унійного митрополита Київського і Галицького. Після ранньої смерті чоловіка, Галшка Гулевичівна виховувала доньку Катерину, 1615 року віддала заміж за оршанського хорунжого Миколу Млечка[2].
У 1601/1602 році одружилася вдруге зі Стефаном Лозкою, мозирським маршалком. Галшці на той час було близько 30 років, Стефану — 60. Мали сина Михайла, мешкали в родинній садибі в Києві на Подолі, неподалік міської ратуші[2].
Наприкінці XVI — початку XVII століть на українських землях виникають друкарні та школи. На їх підтримку розгортається благодійництво, до якого, як вважається[4][5], долучилась і Галшка.
14 жовтня 1615 року склала й підписала дарчу (фундуш), яку 15 жовтня внесено до київських гродських книг. Таким чином дарча набула юридичної сили. У дарчій вона відписала свою садибу із землями у Києві для заснування нового монастиря, шпиталю і школи для дітей всіх станів. У дарчій зазначалось[6]:
![]() |
Я, Галшка Гулевичівна, дружина його милості пана Стефана Лозки, маршалка Мозирського, за згодою його милості на все нижче викладене, будучи здорова тілом і розумом, явно добровільно усвідомлюю цим моїм добровільним листом, що я, живучи постійно у давній святій православній вірі Східної Церкви і побожною ревністю палаючи до неї, з любові й приязні до братів моїх — народу руського і для спасіння душі своєї з давнього часу умислила Церкві Божій добро учинити <...> Даю, дарую і записую правовірним і благочестивим християнам народу руського в повітах Київського, Волинського і Брацлавського станом духовним і світським: інокам, священникам і дияконам чину чернечого і чину мирського, сіятельним княжатам, вельможним панам, шляхті і всякого іншого звання і стану людям руським... | ![]() |
Як і належало, в дарчій зазначалися межі дарованої маєтності, що була розташована недалеко від Контрактової площі. У дарчій Галшка обумовлювала призначення фундушу;
![]() |
Все сіє — на монастир ставропігійський спільного життя по чину Василя Великого, такожі на школу дітям, тако шляхецьким, яко міщанським, і на всякий інший спосіб богоугодного життя, котрий би <...> слугував вихованню й подаванню наук учтивих дітям народу християнського, а при цьому й на гостинницю странників духовних <...> з тим, щоб монастир, і школа, і весь чин керувався законом Східної Церкви Грецького обряду. | ![]() |
Завдяки пожертві Галшки Гулевичівни ініціатори Київського братства отримали садибу з землею в Нижньому Києві, тобто на Подолі, для влаштування монастиря та школи. Розбудовою монастиря займався печерський чернець, засновник низки монастирів на українських землях Ісая Копинський, ім'я якого згадує Галшка у своїй дарчій. Школа могла розміститися в будинку Галшки Гулевичівни та Стефана Лозки, проте у самій дарчій про будівлі на «дворі із пляцом» не згадано. Пожертвою своєї садиби Галшка Гулевичівна зробила можливим відкриття Київської братської школи, якій після реформи Петра Могили довелося відіграти важливу роль в історії української освіти та культури[2].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Gulevychivha_r.jpg/152px-Gulevychivha_r.jpg)
Оригінал дарчого документу історикам невідомий, так само не виявлено копії Галшчиної дарчої XVII століття. Найдавніший документ — це рукописна копія з копіарія Києво-Братського монастиря другої половини XVIII століття, що зберігається у Центральному державному історичному архіві. Його у 1774 році київський митрополит Гавриїл передав Святійшему Синоду разом з копіями інших документів, що зберігалися в Києво-Могилянській академії. З цих копій київський митрополит Євгеній склав збірник, який до початку ХХ століття зберігався в бібліотеці Київської духовної академії[7]. Список з дарчої вперше було опубліковано у 1846 році[6]. Пізніше він неодноразово передруковувався та аналізувався істориками (наприклад, у працях Віктора Аскоченського[8], Миколи Мухіна[ru][9], Степана Голубєва[10], Федора Титова[11]).
Дослідник Максим Яременко зауважив, що до середини XVIII століття заснування академії пов'язували не з нею, а з митрополитом Петром Могилою та гетьманом Петром Сагайдачним. Про Галшку вперше «згадали» у середині 1760-х років, коли професори академії зіткнулись з проблемою — прагненням козацької старшинської еліти кардинально реформувати академію, перетворивши її на університет. Своє втручання у справи закладу, що перебував у церковній юрисдикції, козаки пояснювали тим, що його заснував Сагайдачний. Це змусило могилянців вдатись до глибших пошуків свого коріння, одним із результатів цього і стала поява в історії Київської академії постаті Галшки, як фундаторки школи. Історія з дарчою могла допомогти довести, що академія заснована не гетьманом, що її фундаторами були не козаки, а шляхетна пані. Яременко також звернув уваги на те, що немає жодних свідчень, окрім запевнення професорів, що оригінальна дарча фігурувала в якихось справах, що потребували залучення документів Академії та Братського монастиря[12].
Після смерті другого чоловіка, у 1618 році, Галшка Гулевичівна стала опікуном свого сина. Михайло став власником батьківського Рожева після 1628 року[13]. Залишивши всі маєтності своєму синові, Галшка Гулевичівна повернулася до Луцька, де пройшли останні роки її життя. Збереглися документи про судово-земельні справи Галшки, про маєтності, про те, що син Михайло перейшов на католицтво. У Луцьку Галшка Гулевичівна брала активну участь у житті Луцького Хресто-Воздвиженського братства, а в 1641 році — незадовго до смерті — склала заповіт, у якому заповідала майже всі свої кошти та ті, що їй заборгували, на потреби Луцького братського монастиря та його церкви[14].
Галшка Гулевичівна померла в 1642 році. Похована в крипті Луцької братської Хрестовоздвиженської церкви[2].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9a/%D0%A1%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%B8_2%D0%B0_%2817%29.jpg/156px-%D0%A1%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%B8_2%D0%B0_%2817%29.jpg)
На думку дослідниці Зої Хижняк, школа, яку фундувала Галшка Гулевичівна, могла розміститися безпосередньо в будинку, який належав Галшці. Дослідники Юрій Лосицький та Лариса Толочко локалізують «Кам'яницю» Галшки Гулевичівни на місці Благовіщенської церкви та поварні Братського монастиря, які з подальшими перебудовами зберігались до наших днів і розташовані на Подолі на території Національного університету «Києво-Могилянська академія» за адресою: вул. Григорія Сковороди, 2[15][16]. На думку дослідників будинок є типовим зразком української архітектури XVI ст. – будинком «на дві половини». Споруда – цегляна, тинькована, зі склепінчастим підвалом, прямокутна у плані. Однак археологічне вивчення «поварні» не виявило будівельних матеріалів, давніших за межу XVII–XVIII століть, її фундаменти і стіни викладені з однакової червоної цегли [17].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/%D0%9B%D1%83%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%91%D1%80%D0%93%D0%B0%D0%BB.jpg/154px-%D0%9B%D1%83%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%91%D1%80%D0%93%D0%B0%D0%BB.jpg)
- 1992 року встановлено барельєф Галшки Гулевичівни на фасаді Староакадемічного корпусу Києво-Могилянської академії[18].
- По смерті Галшки Гулевичівни не залишилося жодного її живописного чи графічного портрету. За ініціативи подружжя Наталі та Івана Даниленків зі Сполучених Штатів Америки у 1997 році в Національному університеті «Києво-Могилянська академія» був проведений конкурс на створення уявного портрету Галшки Гулевичівни, учасники якого представили свої твори на виставці «Образ жінки — образ нації». У конкурсі взяли участь майже 30 художників, серед яких професійні майстри та студенти Києво-могилянської академії[19].
- 1999 року введено в обіг марку «Галшка Гулевичівна» з серії «Славетні жінки України» авторства Олексія Штанка[20].
- 2001 року за ініціативи Союзу Українок на стіні Хрестовоздвиженської церкви у Луцьку встановлено меморіальну дошку на честь Галшки Гулевичівни[21].
Гранітний барельєф Галшці на фасаді Староакадемічного корпусу Києво-Могилянської академії - 2007 року давню Вірменську вулицю Луцька перейменували на честь Галшки[22].
- 2015 року Національним банком України введено в обіг монету номіналом 2 гривні, присвячену Галшці Гулевичівні[23].
- 2015 року було введено в обіг поштовий блок «Національний університет „Києво-Могилянська академія“. 400 років» виготовлений Укрпоштою. На марці зображена Галшка Гулевичівна в колі спудеїв Києво-Могилянської академії, а також інших діячів академії[24]. Автор — Микола Кочубей.
- 22 листопада 2021 року Галшку було канонізовано як святу, Священний синод Православної церкви України надав благословення на її місцеве вшанування в єпархіях на території історичної Волині та у Києві[25]. 3 лютого 2022 року Галшку причислено до лику святих як святої праведної Єлизавети Гулевич. Днем вшанування встановлено 5 (18) вересня[26].
- У листопаді 2021 року у Києві (за адресою: вул. Іллінська, 8, на розі з вул. Братською) встановлено мініскульптуру проєкту «Шукай» «Галшка Гулевичівна» (скульптор Юрій Білявський)[27].
- У 2022 році провулок Столєтова у місті Київ перейменували на провулок Галшки Гулевичівни[28].
- 15 жовтня, день підписання дарчої, є академічним святом Національного університету «Києво-Могилянська академія» — Днем академії. Від цієї події університет веде свою хронологію[29][30].
- Один з юнацьких пластунських куренів станиці Трускавець названий іменем Галшки Гулевичівни[31].
- У літературі
- 1968 року вийшла книга Сергія Плачинди «Неопалима купина», де художньо осмислюється постать Галшки Гулевичівни.
- 1992 року вийшов роман української письменниці Олександри Богданової «Возлюбленная патриарха», де Галшка є ліричною героїнею[32].
- У 1930-х роках Зінаїда Тулуб розпочала написання історичного роману «Людолови», який виходив також в скороченій версії під назвою «Сагайдачний». Галшка та її син є героями першого тому роману[33].
- ↑ Не плутати з Ганною Гулевичівною, племінницею Галшки, яка була одружена з рідним братом Степана Лозки і жила також на Київщині.
- ↑ а б Тесленко І. А. Гулевичі // Енциклопедія історії України. — 2004. — № том 2. — С. 249-250. Архівовано з джерела 16 квітня 2016. Процитовано 14 квітня 2020.
- ↑ а б в г д Києво-Могилянська академія в іменах. XVII—XVIII ст. Видавничій дім «КМ Академія». 2001. с. 159—160.
- ↑ Лозко, Галина (2015.). Лозки та Гулевичі в XV-XVII ст. : історичний нарис. Тернопіль: Мандрівець. с. 14. Архів оригіналу за 14 січня 2020. Процитовано 4 березня 2020.
{{cite book}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Галшка Гулевичівна: до меценатства – через боротьбу. Повага (укр.). 24 червня 2016. Архів оригіналу за 12 квітня 2020. Процитовано 7 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Ільченко О. Біля витоків благодійності: діяльність Галшки Острозької і Галшки Гулевичівни в розбудові освітньої галузі України [Архівовано 1 листопада 2020 у Wayback Machine.]. Педагогічні науки. 2010. Вип. 2. С. 130—138.
- ↑ а б Дарча Галшки Гулевичівни // Памятники, изданніе временной Комиссиею для разбора древних актов. [Архівовано 18 березня 2020 у Wayback Machine.]— К., 1846.— Т. 2.— С. 1-29.
- ↑ Люта Т. Дарча Галшки Гулевичівни Київському братству: джерела, інтерпретації, актори [Архівовано 13 квітня 2020 у Wayback Machine.]. Київська Академія. 2008. Вип. 5. С. 6.
- ↑ Аскоченський В. (1856). Киев с древнейшим его училищем Академиею (PDF). Київ. Архів оригіналу (PDF) за 1 листопада 2020. Процитовано 18 березня 2020.
{{cite book}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Мухин Н. (1893). Кієво-братскій училищный монастырь: историческій очеркь (писано на Евгеніе-Румянцевскую премію) (PDF). Типографія Г.Т. Корчакь-Новицкаго. Архів оригіналу (PDF) за 1 листопада 2020. Процитовано 18 березня 2020.
{{cite book}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Голубєв, Степан (1886). К биографии Елизаветы Васильевны Гулевичивны. Труды Киевской духовной академии. с. 233—254.
- ↑ Тітов, Хв. (1924). Стара вища освіта в Київській Україні 16-поч.19 в. (PDF). К.: Друкарня Української академії наук. Архів оригіналу (PDF) за 1 листопада 2020. Процитовано 18 березня 2020.
{{cite book}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Яременко, Максим (2009). Пам’ять про Галшку Гулевичівну в Києво-Могилянській академії у XVIII столітті: пригадування чи вигадування? (PDF). Київська Академія. 7: 18—44. Архів оригіналу (PDF) за 12 квітня 2020.
{{cite journal}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Літвін, 2016, с. 266.
- ↑ Постаті: Галшка Гулевичівна: ПОРТАЛ Hetman.tv : Журнал Гетьман про історію та козацтво, Ігор Кравчук. www.hetman.tv. Архів оригіналу за 1 листопада 2019. Процитовано 6 жовтня 2019.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Лосицький, Юрій (1982). Памятник каменного зодчества. Строительство и архитектура. 1: 25.
- ↑ Лосицький, Юрій (2014). Поварня Братського монастиря : питання атрибуції. Пам'ятки України. 197: 50—57.
- ↑ Попельницька О. Історична топографія київського Подолу XVII – початку XIX ст. [Архівовано 2020-01-09 у Wayback Machine.] – К. : Стилос, 2003. – С. 101.
- ↑ Меморіальна дошка Галшці Гулевичівні. КИЇВФОТО (ru-RU) . 3 травня 2017. Архів оригіналу за 13 квітня 2020. Процитовано 15 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Галшка Гулевичівна: портрети та образи. Віртуальний музей НаУКМА. Архів оригіналу за 03-03-2020. Процитовано 3-03-2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Штанко Алексей - Сайт художника - Работа ""Галшка Гулевичевна", почтовая марка из серии "Выдающиеся женщины Украины" ". shtankoalexei.arts.in.ua. Архів оригіналу за 26 грудня 2019. Процитовано 4 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Бондаренко Г. В. (2013). Луцьк у пам’ятниках і пам’ятних знаках. Історичні події та постаті (PDF). Луцьк: Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки; Відділення інституту Дослідів Волині у Вінніпезі при СНУ; Волинська обласна редакційна колегія тому "Зводу пам’яток історії та культури Волинської області". с. 24. Архів оригіналу (PDF) за 1 листопада 2020. Процитовано 1 листопада 2020.
{{cite book}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ У Луцьку перейменували 5 вулиць: Кузнєцова на Шухевича, Червоноармійську - на УПА. www.unian.ua (укр.). Архів оригіналу за 12 квітня 2020. Процитовано 15 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Про введення в обіг пам’ятної монети "Галшка Гулевичівна” (PDF). Вісник Національного банку України. 7 (3): 42. 2015. Архів оригіналу (PDF) за 1 листопада 2020.
{{cite journal}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Введення в обіг поштового блоку «Національний університет «Києво-Могилянська академія». 400 років»»| УКРПОШТА. ukrposhta.ua (укр.). Архів оригіналу за 3 березня 2020. Процитовано 3 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Офіційне повідомлення про засідання Священного Синоду 22 листопада 2021 р. ПЦУ (укр.). 22 листопада 2021. Архів оригіналу за 23 листопада 2021. Процитовано 20 грудня 2021.
- ↑ Божественна літургія в день відзначення третьої річниці інтронізації Предстоятеля. OCU (укр.). 3 лютого 2022. Процитовано 7 серпня 2022.
- ↑ Від Галшки Гулевичівни до Миколи Бунге. У Києві відкрили п’ять мініскульптур, присвячених маловідомим меценатам. 25 листопада 2021 року. Архів оригіналу за 20 лютого 2022. Процитовано 22 червня 2022 року.
- ↑ Рішення Київської міської ради від 25 серпня 2022 року № 4922/4963 «Про перейменування провулку Столєтова в Голосіївському районі міста Києва» (дата публікації 05.09.2022) [Архівовано з першоджерела 6 вересня 2022.]
- ↑ Історія академії: КМА - 400 років. Національний університет «Києво-Могилянська академія» (укр.). Архів оригіналу за 29 серпня 2018. Процитовано 7 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Хроніка становлення та відродження. Національний університет «Києво-Могилянська академія» (укр.). Архів оригіналу за 13 квітня 2020. Процитовано 7 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Трускавецький курінь ім "Єлисавети Гулевичівни" (укр.). Архів оригіналу за 21 лютого 2020. Процитовано 4 березня 2020.
{{cite web}}
: Недійсний|url-status=no
(довідка) - ↑ Богданова А. Возлюбленная патриарха: істор. роман. – Симферополь: МП «Дар», 1992 – 311 с.
- ↑ Зинаїда Тулуб - В єзуїтських тенетах. www.myslenedrevo.com.ua. Архів оригіналу за 31 серпня 2021. Процитовано 31 серпня 2021.
- Аскоченский В. И. Киев с древнейшим его училищем Академиею. [Архівовано 4 березня 2020 у Wayback Machine.] — Киев: В Унив. тип., 1856.
- Генрик Літвін. З народу Руського. Шляхта Київщини, Волині та Брацлавщини (1569—1648) / Переклад з польської Лесі Лисенко. — Київ : Дух і Літера, 2016. — 616 с. — ISBN 978-966-378-430-4.
- Хижняк 3. І., Маньківський В. К. Історія Києво-Могилянської академії [Архівовано 1 листопада 2019 у Wayback Machine.]. — К.: Вид. дім «KM Академія», 2003.- 184 с: іл.
- Щербак В. О. Гулевичівна Єлизавета (Галшка) Василівна [Архівовано 2 лютого 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 250. — ISBN 966-00-0405-2.
- Boniecki A. Herbarz polski: wiadomości historyczno-genealogiczne o rodach szlacheckich. — Warszawa : Warszawskie Towarzystwo Akcyjne S. Orgelbranda S[yn]ów), 1908. — Cz. 1. — T. 7. — S. 398—399. (пол.)
Фільм з циклу «Історія без купюр» каналу «Нова Волинь» про Галшку Гулевичівну, 2016 рік на YouTube
Відеоролик про Галшку Гулевичівну з серії «Імена Луцька: маленькі спогади з великої історії». 2017 рік на YouTube
![]() | Ця стаття належить до добрих статей української Вікіпедії. |
|