Помірні широколистяні та мішані ліси
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Biome_map_04.svg/375px-Biome_map_04.svg.png)
Ліси помірної зони — лісові зони Південної та Північної півкуль, що представляють собою природні ландшафти материків, і характеризуються переважанням лісової рослинності, переважно, листяними та хвойними видами. Зазвичай, такі зони є змішаними лісами помірного і вологого біомів. Типова структура лісу включає в себе чотири яруси:
- Верхній ярус — лісовий намет, що складається зі зрілих дерев висотою від 30 до 60 метрів.
- Підлісок — складається з тіньолюбних рослин, висотою від 9 до 15 метрів. Верхній шар підліску представлений молодими і невисокими дорослими деревами — рослинами, крони яких очікують на доступ до верхнього ярусу.
- Чагарниковий ярус — складається з низьких дерев'янистих рослин, що в конкретних умовах не можуть сформувати деревостан.
- Нижній, трав'янистий ярус представлений різноманітними трав'яними рослинами.
Лісоутворюючі породи
Флора і фауна помірної зони не відрізняється різноманіттям. Кількість лісоутворюючих видів не перевищує п'яти-восьми, а в районах найбільш континентального клімату, нерідко домінують дерева лише одного виду.
Клімат
Кліматичні умови помірного поясу є помірно м'якими. Зима триває не більше 4-6 місяців, на рік випадає 700—1500 міліметрів опадів.[1]
Головною особливістю помірного клімату є наявність сезонів з великими коливаннями температури. Узимку постійно є небезпека промерзання ґрунту, внаслідок чого доступ до води буде обмежений. Більшість лісів помірної зони листопадні (листовий опад у лісах помірної зони становить 1-10 тонн/га на рік[1]) — випаровування з листя є основним шляхом втрат води для дерева, тому, позбуваючись його, рослини стають більш стійкими до посухи. Іншим варіантом скорочення витрат є хвоя — голки добре переносять посуху, і витрати води у таких рослин є невеликими [2]
Географія
Територія, яку ліси помірного поясу займають у Південній півкулі є не дуже великою (масиви таких лісів є в Чилі, Тасманії, на берегах Австралії і Нової Зеландії), але натомість вони дуже розповсюджені в Північній — ними вкриті великі території в Європі, Північній Америці та на Далекому Сході.[2] На півночі такі ліси можуть переходити в тайгу.
В Україні ліси займають близько 14 % території.[1]
Екорегіони
Нотогея
Помірні ліси Архіпелагу Чатем | Нова Зеландія |
Помірні ліси Східної Австралії[en] | Австралія |
Помірні ліси Фіордленду | Нова Зеландія |
Помірні ліси Берегу Нельсона[en] | Нова Зеландія |
Помірні ліси Північного острова[en] | Нова Зеландія |
Помірні ліси каурі Північного острова[en] | Нова Зеландія |
Помірні ліси острова Стюарт | Нова Зеландія |
Помірні ліси Річмонду[en] | Нова Зеландія |
Помірні ліси Північного острова | Нова Зеландія |
Ліси Центрального нагір'я Тасманії | Австралія |
Помірні ліси Тасманії | Австралія |
Помірні дощові ліси Тасманії[en] | Австралія |
Помірні ліси Вестланду | Нова Зеландія |
Євразія
Америка
Помірні ліси архіпелагу Хуан-Фернандес | Чилі |
Магелланові субполярні ліси | Аргентина, Чилі |
Помірні ліси островів Сан-Фелікс-Сан-Амбросіо (Десвентурадас) | Чилі |
Вальдівійські помірні дощові ліси | Аргентина, Чилі |
Примітки
- ↑ а б в Лісові екосистеми помірного поясу
- ↑ а б Ліси помірного поясу, особливості. Архів оригіналу за 22 лютого 2017. Процитовано 6 грудня 2016.