Андрушівка
Андрушівка | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
| |||||||||
![]() | |||||||||
Основні дані | |||||||||
Країна | ![]() | ||||||||
Область | Житомирська область | ||||||||
Район | Бердичівський район | ||||||||
Громада | Андрушівська міська громада | ||||||||
Код КОАТУУ: | 1820310100 | ||||||||
Засноване | 1683 | ||||||||
Колишня назва | Андрусівка | ||||||||
Населення | ▼ 8606 (01.01.2018)[1] | ||||||||
Густота населення | 1265 осіб/км² | ||||||||
Поштові індекси | 13400—13405 | ||||||||
Телефонний код | +380-4136 | ||||||||
Координати | 50°01′42″ пн. ш. 29°01′27″ сх. д. / 50.02833° пн. ш. 29.02417° сх. д.Координати: 50°01′42″ пн. ш. 29°01′27″ сх. д. / 50.02833° пн. ш. 29.02417° сх. д. | ||||||||
День міста | 29 червня | ||||||||
Відстань | |||||||||
Найближча залізнична станція | Андрушівка | ||||||||
До обл./респ. центру | |||||||||
- автошляхами | 49 км | ||||||||
До Києва | |||||||||
- автошляхами | 180 км | ||||||||
Міська влада | |||||||||
Адреса | 13401, Житомирська обл., Бердичівський р-н, м. Андрушівка, пл. Тараса Шевченка, 7 | ||||||||
Міський голова | Білецька Галина Іванівна | ||||||||
|
Андру́шівка (стара назва — Андрусівка) — місто, центр Андрушівської міської громади Бердичівського району Житомирської області. За переписом 2001 року в Андрушівці мешкало 12,9 тисяч ос. (у 2015 році — 9 тис. осіб). Розташоване у південно-східній частині області, на берегах річки Гуйви, за 47 км від обласного центра міста Житомира, має залізничну станцію.
Назва
Етимологія топоніму Андрушівка є напівпереказовою. За розповідями давніх старожилів село раніше розташовувалось в іншому місці (поблизу теперішнього місцерозташування), в урочищі Кучогори, де були залишки давнього поселення. Пізніше на місці цих руїн розташовувалось церковне поле. Тут же був будинок і подвір'я господаря, який, за переказами, називався Кучогорським або Кучогором. Один із синів Кучогорського по імені Андрій, або як його називали ласкаво Андрусь, переніс село на теперішнє місце і назвав його на честь себе — Андрусовка[2]. Подеколи са́ме польськими впливами у добу, коли селом володіли шляхтичі, пояснюється зміна у назві села «с» на «ш», тобто на Андрушівку.
Історія
Територія сучасної Андрушівки була заселена вже в 1-му тисячолітті до нашої ери. Неподалік міста були знайдені знаряддя праці доби бронзи, виявлено залишки ранньослов'янського населення черняхівської культури[3].
Від першої згадки до початку ХХ століття
В історичних джерелах Андрушівка під назвою Андрусовки вперше згадується в 1683 році в переліку так званих «пустих сіл». Андрушівка тоді була приписана до Котельні.
Починаючи з XVII століття село стало власністю польських магнатів Бержинських, які експлуатували місцеве населення — андрусівські селяни повинні були працювати на пана три дні на тиждень, сплачувати грошовий та натуральний оброк. Бержинські також звели на березі ставка палац, заклали парк.
У 1793 році після Другого поділу Речі Посполитої Андрусівка у складі Правобережної України відійшла до Російської імперії[4].
Андрушівка поступово зростала. Так, згідно з даними 1798 року, тут уже налічувалось 123 двори з населенням 1 046 чоловік; працювали винокурня з двома котлами, три водяні млини і один на кінній тязі.
З середини XIX століття в Андрушівці поряд із хліборобством розвивалось кустарне виробництво, — зокрема, діяли шкіряний завод, винокурня (пізніше спиртовий завод), раз на два тижні проводились ярмарки.
Ґрунтово-кліматичні умови, сприятливі для вирощування цукрових буряків і попит на цукор, наявність великих запасів лісів та робочих рук дали поштовх швидкому розвиткові цукрової промисловості. Спочатку виникла невеличка соковарня на лівому березі Гуйви, на так званій Яцюковій землі. Працював тут, в основному, покріпачений люд, батраки з навколишніх сіл. Буряки терли на спеціальних тертках вручну, для вичавлювання соку використовували примітивні пристрої, які приводились в рух кіньми та волами. Робота соковарні сприяла появі нової категорії трудящих — робітників. Роботи велись сезонно, по найму, переселення селян з навколишніх сіл йшло невпинно та особливого руху набуло після відміни кріпацтва в 1861 році[5]. Економічне і соціальне піднесення Андрушівки цього часу пов'язане з тим, що тут у 1848 році було збудовано перший на Житомирщині цукровий завод.
У 1859 році Андрушівку було віднесено до розряду містечок.
Цукрозаводчики Терещенки звернули увагу на Андрушівку досить скоро, і в 1869 році і завод, і графський маєток дістався їм. Парк було розширено за Артемія Терещенка, цегляний палац складної форми в часи М. І. Терещенка перебудовано у стилі французького неоренесансу.
У 1883–1914 роках здійснювалась перебудова та модернізація місцевого заводу — він, розташований на околиці Андрушівки, функціонує дотепер.
У 1871 році на кошти Артемія Терещенка в Андрушівці відкрито однокласне училище, а невдовзі — двокласне. У 1911 році в Андрушівці вже налічувалося 2 359 чоловік.
Андрушівка в радянський період
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e5/%D0%9F%D0%B0%D1%80%D0%BA%2C_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D0%BA%D0%B0.jpg/230px-%D0%9F%D0%B0%D1%80%D0%BA%2C_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D0%BA%D0%B0.jpg)
Радянську окупацію в Андрушівці вперше встановлено в січні 1918 року.
25 січня 1919 року в Андрушівському палаці Терещенків був організований матросом-балтійцем М. Попелем перший Волиньревком, а в червні 1920 року тут же розмістився штаб Першої кінної армії. Загалом під час Визвольних змагань Андрушівка неодноразово переходила з однієї влади до іншої, радянську окупацію остаточно було встановлено 8 червня 1920 року. У серпні 1920 року підприємства в Андрушівці були націоналізовані[6].
1920 року Андрушівське двокласне училище перетворено на трудову семирічну школу.
Після адміністративно-територіальної реформи з березня 1923 року Андрушівка (до того містечко Андрушівської волості Житомирського повіту) стала районним центром Бердичівського округу Київської губернії, що позитивно позначилося на її економічному та культурному розвитку.
У 1927—1928 роках відбулась модернізація Андрушівського цукрового заводу, що дало можливість підвищити потужність підприємства.
З 1930 по 1932 роки — Андрушівка у складі Бердичівського району, з 1932 по 1937 роки — Київської області, а з 1937 року дотепер — Житомирської області. Від 1938 року Андрушівка — селище міського типу[7].
Після примусової колективізації 1929—1930 рр. населення Андрушівського району потерпало від голоду. Уже 10 березня 1931 року з Андрушівського району повідомляли: «У нас хліба немає, насіння забрали, нічого не дають…» Установлено імена 27 загиблих у с. Андрушівка під час Голодомору 1932—1933 р.р.[8]
У 1941 році в Андрушівці проживало 5 243 жителі, було 1 127 дворів.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/6/67/%D0%9E%D0%B1%D0%B5%D0%BB%D1%96%D1%81%D0%BA_%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D0%B8%D0%B1%D0%BB%D0%B8%D0%BC_%D1%83_%D0%92%D0%92%D0%B2_%D1%83_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D1%86%D1%96.jpg/180px-%D0%9E%D0%B1%D0%B5%D0%BB%D1%96%D1%81%D0%BA_%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D0%B8%D0%B1%D0%BB%D0%B8%D0%BC_%D1%83_%D0%92%D0%92%D0%B2_%D1%83_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D1%86%D1%96.jpg)
У період ІІ Світової війни Андрушівка перебувала під німецько-фашистською окупацією з 10 липня 1941 року по 27 грудня 1943 року. Гітлерівці закатували і розстріляли 460 мирних жителів, у тому числі 216 дітей та 25 стариків, вигнали на примусові роботи до Німеччини 84 особи. Під час тимчасової окупації в містечку діяла підпільна група Володимира Парфентійовича Мехеди та Олександра Герасимовича Сорокіна. На громадському кладовищі, що по вулиці Вобяна, розташована братська могила, у якій похований 21 комуніст, що був розстріляний фашистами в роки Німецько-радянської війни. Під час війни на цукровий завод було скинуто 21 авіабомбу, з них 16 розірвались. Андрушівку визволили радянські війська 27 грудня 1943 року.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D0%BA%D0%B0%2C_%D0%9F%D0%B0%D1%80%D0%BA-%D0%BF%D0%B0%D0%BC%27%D1%8F%D1%82%D0%BA%D0%B0_%D1%81%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%BE-%D0%BF%D0%B0%D1%80%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%BC%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B5%D1%86%D1%82%D0%B2%D0%B0.jpg/230px-%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D0%BA%D0%B0%2C_%D0%9F%D0%B0%D1%80%D0%BA-%D0%BF%D0%B0%D0%BC%27%D1%8F%D1%82%D0%BA%D0%B0_%D1%81%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%BE-%D0%BF%D0%B0%D1%80%D0%BA%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%BC%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B5%D1%86%D1%82%D0%B2%D0%B0.jpg)
Із 9 січня до 29 лютого 1944 року в селищі розміщувався командний пункт штабу 1-го Українського фронту — тут, зокрема, перебував визначний радянський полководець, генерал армії М. Ф. Ватутін. На честь загиблих в Андрушівці був споруджений обеліск Слави, установлений пам'ятник.
У повоєнний час в Андрушівці та районі були відбудовані зруйновані заводи, у першу чергу місцевий цукрозавод — запрацював 12 жовтня 1944; побудовані нові виробництва, оновлювались і зростали соціальна інфраструктура, житловий фонд.
Від 1975 року Андрушівка має статус міста.
У незалежній Україні
У роки незалежності України (від 1991) серед населення Андрушівки і району, як і всієї країни, відбувається духовно-релігійне піднесення — у місті відновили свою діяльність храми, будуються дві культові споруди.
Від 2001 року у передмісті Андрушівки діє приватна Андрушівська астрономічна обсерваторія. У 2003 році обсерваторією було відкрито астероїд головного поясу астероїдів, який згодом було названо на честь міста — 133293 Андрушівка.
21 січня 2019 року громада УПЦ МП Різдва Пресвятої Богородиці вирішила приєднатись до Помісної Церкви України[9].
Населення
Чисельність населення
Динаміку змінюваності населення Андрушівки демонструє нижче наведена Таблиця:
1795 | 1798 | 1850 | 1864 | 1888 | 1899 | 1911 | 1941 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 | 2006 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1058 (158) |
1046 (123) |
1367 (165) |
1417 | 2132 (266) |
2180 (445) |
2359 (452) |
5243 (1127) |
10 000[10] | 12 235[11] | 12 830[12] | 12 900[13] | 9700 (2985) |
Розподіл населення за рідною мовою (2001)
українська мова | російська |
---|---|
97,54 % | 2,06 % |
Економіка
Андрушівка, як на райцентр такого розміру, має розвинуту промислову базу. Тут, зокрема, діють[14]:
- Андрушівський цукровий завод (ТОВ «Андрушівкацукор») (розформований та покинений);
- ДП «Андрушівський спиртовий завод» (не працює);
- ТОВ «Андрушівський маслосирзавод»;
- ЗАТ «Фабрика „Восход“»;
- ПП Гринишин В. Є. (хлібзавод) і ПП Гринишин Є. Я. (м'ясопереробка (на даний момент теж не працює або частково працює), камінь);
- ТОВ «Андрушівський агробуд» (наразі розформоване та не існує);
- ВАТ «Андрушівське хлібоприймальне підприємство»;
- ВАТ «Автопідприємство 11838» (наразі розформоване та не існує).
У місті функціонують відділення Укрпошти та Нової пошти, декількох банків, залізнична станція (вантажна) (не функціонує); Mist Express; кафе бомонд, ресторація, клуб-кафе «Бізон», кафе «Сіван», супермаркет «Наш край».
Освіта, ЗМІ і культура
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/8._%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D0%BA%D0%B0_%28%D0%9F%D0%B0%D0%BB%D0%B0%D1%86_%D0%91%D0%B5%D1%80%D0%B6%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85-%D0%A2%D0%B5%D1%80%D0%B5%D1%89%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D1%96%D0%B2%29.jpg/230px-8._%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D0%BA%D0%B0_%28%D0%9F%D0%B0%D0%BB%D0%B0%D1%86_%D0%91%D0%B5%D1%80%D0%B6%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85-%D0%A2%D0%B5%D1%80%D0%B5%D1%89%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D1%96%D0%B2%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%B3%D1%96%D0%BC%D0%BD%D0%B0%D0%B7%D1%96%D1%8F_%281%29.jpg/230px-%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%B3%D1%96%D0%BC%D0%BD%D0%B0%D0%B7%D1%96%D1%8F_%281%29.jpg)
Заклади середньої освіти в Андрушівці:
- Андрушівська гімназія[15];
- Андрушівська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1;
У місті та районі збережено ще радянську систему закладів позашкільної освіти. Так, у 2008 році діяли[16]:
- Андрушівська станція юних техніків, при якій функціонувала 21 група гуртків науково-технічного напряму, у яких виховувалися 315 дітей;
- Андрушівський Міський центр дитячої творчості, де функціонує 36 груп гуртків художньо-естетичного, еколого-натуралістичного, науково-технічного напряму, у яких виховувались 473 дитини.
- також функціонували філії «Пошук» і «Дослідник» при Андрушівській СЮТ та Андрушівській гімназії Житомирського територіального відділення МАН України.
Єдиним вишем Андрушівки є Андрушівський професійний ліцей[17].
У місті видається газета безкоштовних оголошень «Андрушівка на долонях», працює ДКП редакція радіомовлення «Світанок».
Для задоволення духовних та культурних потреб населення Андрушівки діють 2 клубні та 2 бібліотечні установи, у тому числі Андрушівський районний будинок культури, також працює Андрушівська школа мистецтв[18].
Почесні звання «народний», («зразковий») носять 5 колективів районного будинку культури:
- народний ансамбль пісні і танцю «Криниченька» (диригент В. А. Гонзецький, хормейстер Н. О. Постернак, балетмейстер С. В. Барановська);
- ансамбль троїстих музик «Веселі музики» (керівник В. А. Гонзецький);
- фольклорний колектив «Молодички» (керівник В. Ф. Рожко);
- аматорський духовий оркестр (керівник Е. Ф. Шпакович);
- гурт «Джерело» (керівник Ю. А. Палій).
Пам'ятки і туристичні об'єкти
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/47/%D0%A1%D1%82%D0%B5%D0%BD%D0%B4_%D1%83_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%83_%D0%BF%D0%B0%D1%80%D0%BA%D1%83.jpg/172px-%D0%A1%D1%82%D0%B5%D0%BD%D0%B4_%D1%83_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%83%D1%88%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%83_%D0%BF%D0%B0%D1%80%D0%BA%D1%83.jpg)
Найвизначнішою історико-архітектурною пам'яткою Андрушівки є садиба-палац поміщиків Бержинських (потому цукрозаводчиків Терещенків, а тепер приміщення Андрушівської школи I—III ступенів № 1), збудований у стилі французького неоренесансу в середині XIX століття.
Увагу андрушівців і туристів незмінно привертає оточуючий садибу парк — гарне місце для відпочинку і «спілкування з природою».
Новітнім об'єктом зацікавлення може служити розташована на околиці міста Андрушівська астрономічна обсерваторія, перша і єдина в Україні сертифікована приватна обсерваторія.
Певний історичний інтерес являють також залишки кіркуту — єврейського цвинтаря (див. нижче).
Неподалік від міста розташовані заказники: Андрушівський ліс-1 та Андрушівський ліс-2.
Єврейська громада
Євреї вперше з'явилися в Андрушівці в 1784 році, коли ці землі відійшли до Росії. Станом на 1926 рік єврейська громада складалася з 655 осіб.
У теперішній час від відносно великої андрушівської єврейської громади, що проживала тут колись, лишився тільки цвинтар. Так зване Окописько, що збереглося, було засновано в XIX столітті, і насправді не на пагорбі. Після проведення в Андрушівку залізниці (1939) єврейський цвинтар став значно менший за розмірами. На тепер збереглося близько 100 поховань, з них 21-е датуються 1920 роком, що наводить думку про погром[джерело?]. Остання хасидська могила тут датована 1994 роком[19].
Відомі люди
Уродженцями Андрушівки є:
- Вахнюк Олександр Миколайович (1981—2014) — старшина Збройних Сил України, учасник російсько-української війни.
- Заєць Олексій Євгенович (1981—2014) — майор Збройних Сил України, учасник російсько-української війни.
- Кулик Світлана (*1960) — український режисер монтажу.
- Морозова-Курек Людмила (1887—1952) — поетеса (відома під псевдонімом Людмила Волошка, інший псевдонім — Л. Козачка), сестра Морозової Вероніки;
- Морозова Вероніка (1890—1966) — поетеса (відома під псевдонімом Вероніка Морозівна) і перекладачка, сестра Морозової-Курек Л. Я.;
- Замлинський Володимир (1930—1993) — доктор історичних наук;
- Підгорний Анатолій (1932—1996) — доктор технічних наук, дійсний член (академік) НАН України;
- Слободян Микола (*1935) — кінознавець, Заслужений діяч мистецтв України, директор Інститут екранних мистецтв Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого (з 2005 року)
В Андрушівці мешкають:
- Махінчук Степан Кузьмович — Учасник ВВВ
- Олександр Горобець — Заслужений журналіст України, член Національної спілки письменників України, головний редактор газети «Правда України» (1991—1999 р.), політолог телеканалу 112.ua. Тут він написав книги «Босоніж по битому шклу», «Родинна колиска — Джурин», «Заручник спокуси, або Записки гламурного коханця», удостоєний Міжнародної премії в галузі і літератури імені Уласа Самчука (2016 р.) твір «Свічка на вітрі», літературно-дослідницьку єсей «Постаті з вирію»[20].
- Ковальчук Валентин Андрійович — майстер народної творчості художник-живописець.
Галерея
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Андрушівська РДА
|
Андрушівська міськрада
|
Монумент Слави в Андрушівському парку
|
Скульптура кобзаря в середмісті
|
Примітки
- ↑ Статистичний збірник «Чисельність наявного населення України» на 1 січня 2018 року (PDF)
- ↑ Звідки пішла назва «Андрушівка» // Історія Андрушівки на Сайт мешканців міста Андрушівка
- ↑ Тереножкин А. И. Предскифский период на днепровском Правобережье, К., 1961. — С. 124 (рос.)
- ↑ Андрушівка // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1977. — Т. 1 : А — Борона. — 542, [2] с., [38] арк. іл. : іл., табл., портр., карти с. — С. 191
- ↑ Косенко О. Завод над заводдю
- ↑ Андрушівка // Історія Андрушівки на Сайт мешканців міста Андрушівка
- ↑ Адміністративно-територіальний устрій Житомирщини 1795—2006 (PDF). http://www.archive.zt.gov.ua/. с. 15. Процитовано 29 серпня 2020.
- ↑ Л. А. Копійченко,В. А. Поплавська, Є. Р. Тіміряєв та ін. (2008). Національна книга пам'яті жертв Голодомору 1932-1933 р.р. в Україні. Житомирська обл (PDF) (укр) . Житомир: Полісся. с. 211. ISBN 978-966-655-361-7.. Архів оригіналу (PDF) за 24 лютого 2014. Процитовано 16 квітня 2019.
{{cite book}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ (довідка); Явне використання «та ін.» у:|last=
(довідка) - ↑ До Української Церкви приєдналась ще одна громада Московського Патріархату
- ↑ дані на demoscope.ru
- ↑ дані на demoscope.ru
- ↑ дані на demoscope.ru
- ↑ Офіційні дані на 2001.ukrcensus.gov.ua
- ↑ Підприємства, установи, організації (Андрушівського району) [Архівовано 31 жовтня 2011 у Wayback Machine.] на Андрушівська районна державна адміністрація. офіційний Web-сайт.
- ↑ Вебсторінка Андрушівської гімназії
- ↑ Соціальна сфера / Освіта [Архівовано 29 жовтня 2011 у Wayback Machine.] на Андрушівська районна державна адміністрація. офіційний Web-сайт.
- ↑ Сайт Андрушівського професійного ліцею
- ↑ Соціальна сфера / Культура [Архівовано 31 жовтня 2011 у Wayback Machine.] на Андрушівська районна державна адміністрація. офіційний Web-сайт.
- ↑ Замки та храми України. Андрушівка
- ↑ Персональний сайт О. Горобця. Архів оригіналу за 11 липня 2012. Процитовано 26 березня 2011.
Джерела
- Андрушівка Онлайн
- Андрушівка фото
- Блог міста Андрушівка
- Газета «Андрушівка на долонях»
- Лоханський Й. В. Андруші́вка // Історія міст і сіл Української РСР: у 26 т. / Тронько П. Т. (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967—1974. — том Житомирська область / Чорнобривцева О. С. (голова редколегії тому), 1973 : 728с. — С.121-133
- Андрушівка // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1977. — Т. 1 : А — Борона. — 542, [2] с., [38] арк. іл. : іл., табл., портр., карти с. — С. 191
- Погода в Андрушівці[недоступне посилання з червня 2019]
- Історія Андрушівщини на Андрушівська районна державна адміністрація. офіційний Web-сайт. http://blog.liga.net/user/ogorobets/article/18889.aspx
- Замки та храми України. Андрушівка
- Фотографії пам'яток Андрушівки
- Андрушівка — Інформаційно-пізнавальний сайт | Житомирська область у складі УРСР (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Житомирська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1973. — 727 с.)
- Як рихтували моста через Гуйву
- Олександр Горобець Тещі повертає на 93-ій
|
|
|