Даклізумаб
![]() | Зауважте, Вікіпедія не дає медичних порад! Якщо у вас виникли проблеми зі здоров'ям — зверніться до лікаря. |
Систематична назва (IUPAC) | |
Гуманізовані (від миші) моноклональні антитіла IgG1 | |
Ідентифікатори | |
Номер CAS | |
Код ATC | |
PubChem | ? |
DrugBank | |
Хімічні дані | |
Формула | C6332H9808N1678O1989S42 |
Мол. маса | 142612,1 г/моль |
Фармакокінетичні дані | |
Біодоступність | 90% |
Метаболізм | ретикулоендотеліальна система |
Період напіврозпаду | 480 год. |
Виділення | НД |
Терапевтичні застереження | |
Кат. вагітності | |
Лег. статус | |
Шляхи введення | п/ш, в/в |
Даклізумаб (англ. Daclizumab, лат. Daclizumabum) — синтетичний препарат, який є гуманізованим рекомбінантним моноклональним антитілом[1][2] (від миші[3]) до рецепторів інтерлейкіну-2.[4][5] Даклізумаб натепер застосовується переважно підшкірно[4][6], проте згідно попередніх показань до застосування препарату він застосовувався внутрішньовенно.[1][3] Даклізумаб розроблений у лабораторії компанії «PDL BioPharma»[7], пізніше препарат досліджувався Томасом Вальдманом із Американського національного інституту раку для можливості використання при деяких формах Т-клітинного лімфолейкозу, проте марно. Пізніше даклізумаб досліджувався компанією «Roche» для можливості використання препарату при трансплантації нирки[8], та був схвалений FDA для використання в трансплантології разом із циклоспорином та глюкокортикоїдними гормонами[9], та став першим моноклональним антитілом, які розпочали використовуватись у трансплантології.[1][10] У 1999 році даклізумаб допущений для використання в Європейському Союзі.[11] Проте у подальших дослідженнях препарату при його застосуванні спостерігалась велика кількість побічних ефектів, найчастіше з боку дихальної системи (у тому числі бронхіальна астма)[12], що призвело до вилучення даклізумабу із фармацевтичного обігу.[13][14] Проте подальші дослідження даклізумабу виявили його ефективність у лікуванні розсіяного склерозу[15][16], і він був повторно допущений на фармацевтичний ринок США та ЄС вже як препарат для лікування розсіяного склерозу.[2][5]
Даклізумаб — синтетичний лікарський препарат, який є гуманізованим (від миші) рекомбінантним моноклональним антитілом до інтерлейкіну-2. Механізм дії препарату полягає у зв'язуванні даклізумабу із рецепторами інтерлейкіну на поверхні активованих T-лімфоцитів, що призводить до гальмування імунної відповіді на появу антигенів[1][3], у тому числі аутоантигенів, які виникають після пошкодження нервових клітин імунними комплексами при розсіяному склерозі.[4] Початково даклізумаб застосовувався як імуносупресант після трансплантації нирки сумісно з іншими імуносупресантами, та мав хорошу ефективність при застосуванні.[1] Проте у зв'язку із частими побічними ефектами, найчастіше з боку дихальної системи (у тому числі бронхіальної астми)[12], даклізумаб перестав застосовуватися у трансплантології. Пізніше була встановлена ефективність препарату при розсіяному склерозі, і при його застосуванні спостерігається зменшення утворення нових вогнищ захворювання[2][6], а також зменшення частоти рецидивів захворювання.[4][5] Досліджується також можливість застосування даклізумаба при одному із видів увеїту.[17]
Даклізумаб повільно розподіляється в організмі як після внутрішньовенного, так і після підшкірного застосування, біодоступність препарату становить 90 % при підшкірному введенні. Даклізумаб метаболізується протеазами ретикулоендотеліальної системи, дані про шляхи виведення препарату з організму відсутні. Період напіввиведення препарату з організму становить у середньому 480 годин (20 діб). Кліренс даклізумабу може змінюватися у зв'язку із масою тіла пацієнтів, їх віком, статтю, расовою належністю, а також наявністю в них протеїнурії.[3]
Даклізумаб застосовується при розсіяному склерозі із активними формами захворювання.[18]
При застосуванні даклізумабу побічні ефекти спостерігаються відносно часто, хоча й відносно рідше, ніж при застосуванні інших препаратів для лікування розсіяного склерозу.[6] Найчастішими побічними ефектами даклізумабу є:
- Алергічні реакції та з боку шкірних покривів — часто висипання на шкірі, свербіж шкіри, акне, гірсутизм, гарячка, гіпергідроз, алергічні та анафілактоїдні реакції.
- З боку травної системи — часто нудота, блювання, біль у животі, метеоризм, діарея або запор, гастрит, порушення функції печінки, геморой.
- З боку нервової системи — часто головний біль, запаморочення, загальна слабість, тремор, нервозність, безсоння, депресія, порушення зору.
- З боку серцево-судинної системи — артеріальна гіпертензія або гіпотензія, тахікардія, тромбози.
- З боку дихальної системи — часто кашель, задишка, набряк легень, загострення бронхіальної астми, диспное, ателектаз легені.
- З боку сечостатевої системи — гематурія, дизурія, ниркова недостатність, некроз канальців нирок, гідронефроз, лімфоцеле, периферичні набряки.
Даклізумаб протипоказаний при застосуванні при підвищеній чутливості до препарату, важких ураженнях печінки (в тому числі при аутоімунному гепатиті). З обережністю препарат рекомендовано застосувати при вагітності та годуванні грудьми.[18]
Даклізумаб випускається у вигляді шприца-ручки по 1 мл із вмістом діючої речовини 150 мг.[18]
- ↑ а б в г д ДАКЛИЗУМАБ (ЗЕНАПАКС) И ФУНКЦИОНАЛЬНО-МОРФОЛОГИЧЕСКОЕ СОСТОЯНИЕ АЛЛОТРАНСПЛАНТИРОВАННОЙ ПОЧКИ [Архівовано 12 лютого 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ а б в В Европе рекомендован к одобрению препарат Зинбрита (даклизумаб) для лечения рассеянного склероза [Архівовано 12 лютого 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ а б в г http://www.vidal.ru/drugs/molecule/1360 [Архівовано 8 вересня 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ а б в г Резюме EPAR (Европейский открытый отчет по оценке препарата) по препарату Зинбрита [Архівовано 12 лютого 2017 у Wayback Machine.](рос.)
- ↑ а б в FDA одобрило препарат Зинбрита для лечения рассеянного склероза [Архівовано 12 лютого 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ а б в Lycke J. Monoclonal antibody therapies for the treatment of relapsing-remitting multiple sclerosis: differentiating mechanisms and clinical outcomes. Ther Adv Neurol Disord. 2015 Nov;8(6):274-93. Review. PMID 26600872 PMC 4643868 (англ.)
- ↑ Tsurushita, N.; Hinton, P. R.; Kumar, S. (2005). Design of humanized antibodies: From anti-Tac to Zenapax. Methods. 36 (1): 69—83. doi:10.1016/j.ymeth.2005.01.007. PMID 15848076. (англ.)
- ↑ Marwick C. Scientists recall progress and promise of translational research. J Natl Cancer Inst. 2001 Jan 3;93(1):13-5. PMID 1113683. (англ.)
- ↑ Lawrence M. Fisher for The New York Times. 12 грудня 1997 Genetically Engineered Drug Approved for Kidney Transplants [Архівовано 7 вересня 2017 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Staff, The Pharma Letter. 17 грудня 1997. Roche's Zenapax Gets First Approval For Transplants [Архівовано 7 серпня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Roche. 4 березня 1999 Roche Press Release: Zenapax (daclizumab), The First Humanized Monoclonal Antibody To Prevent Organ Rejection, Approved In The European Union [Архівовано 28 серпня 2021 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ а б Candace Hoffmann for First Word Pharma. 16 вересня 2004 Roche in new deal to co-development asthma drug [Архівовано 11 серпня 2020 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ EMEA: Withdrawal of the marketing authorisation in the European Union [Архівовано 17 лютого 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Roche via the FDA Letter to Healthcare Professionals [Архівовано 10 лютого 2017 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ John Carroll for FierceBiotech. 2009 Emerging Drug Developer: Facet Biotech [Архівовано 7 вересня 2017 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ PDL BioPharma, Inc. Form 8-K [Архівовано 22 серпня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Sobrin L; Huang JJ; Christen W; Kafkala C; Choopong P; Foster CS (2008). Daclizumab for treatment of birdshot chorioretinopathy. Arch Ophthalmol. 126 (2): 186—191. doi:10.1001/archophthalmol.2007.49. PMID 18268208. (англ.)
- ↑ а б в Zinbryta [Архівовано 11 лютого 2017 у Wayback Machine.] (англ.)
- Даклізумаб на сайті mozdocs.kiev.ua [Архівовано 26 листопада 2010 у Wayback Machine.]
- Даклізумаб на сайті rlsnet.ru (рос.)