Кіровоградський трамвай
Кіровоградський трамвай | |
---|---|
![]() | |
Опис | |
Країна | ![]() |
Місто | ![]() |
Дата відкриття | 26 липня 1897 |
Дата закриття | 1941 (фактично 1944) |
Маршрутна мережа | |
Кількість маршрутів | 4 |
Довжина мережі | 16,2 км |
Довжина маршрутів | 15 км |
Рухомий склад | |
Кількість вагонів | 29 (на 1940 рік), 59 (за всю історію) |
Кількість депо | 2 |
Технічні дані | |
Ширина колії | 1000 мм |
Тип живлення | контактна мережа |
![]() |
Кіровоградський трамвай (раніше — Єлисаветградський, Зинов'євський, Кіровський) — система трамвая на електричній тязі, що діяла у місті Кропивницький. Історично четверта міська трамвайна мережа Російської імперії після київського, нижньогородського та дніпровського трамваїв.
Зруйнована під час Другої світової війни
Перший проєкт побудови кінного трамвая у Єлисаветграді з'явився у 1887 році. Вдруге подібний проєкт надійшов до міської управи від московського купця П. А. Алексєєва в 1890 році. Втретє, у квітні 1895 року, інженер залізничних шляхів І. А. Ліхачов, виконавчий директор Бельгійського трамвайного товариства в Москві, подав прохання до міської управи про дозвіл прокласти вулицями Єлисаветграда лінії електричного трамвая. У травні того ж року управа дала згоду і підписала угоду з Ліхачовим на побудову та експлуатацію трамвая на 50 років.
Укладати колії почали у квітні 1897 року. Лінія будувалася одноколійною з роз'їздами. На заводі в Кельні були замовлені 5 закритих і 3 відкритих вагони, електрообладнання було змонтоване німецькою фірмою АЕГ[1].
Регулярний рух вагонів електричного трамвая розпочався 13 липня 1897 року від вокзалу нинішніми вулицями Фрунзе, Дворцовою, Великою Перспективною і Великою Пермською до пивзаводу Зельцера, офіційно електричний трамвай у місті було відкрито 26 липня 1897 року.
24 вересня 1899 року збудовано лінію вулицями Безпопівською, Успенською та Преображенською від заводу Шкловськго на Кущівку завдовжки 3,6 км, а у листопаді того ж року нею вже курсувало чотири вагони.
Загальна довжина всіх ліній Єлисаветградського трамвая становила 9,7 км. 1901 року в депо перебувало 22 моторних і 3 причіпних вагони, які до того часу вже перевезли 2045,8 тисячі пасажирів.
Під час подій Української революції рух трамваїв припинився 8 січня 1918 року, а відновився 1 травня 1922 року. У цьому ж році на вулиці Гоголя зношених відрізків на головній лінії були замінені на нові. Станом на 1922 рік депо налічувало 10 вагонів, які курсували двома маршрутами: «Вокзал — Пивзавод Зальцера» (№ 1) та «Центр — Кущівка» (№ 2).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/%D0%9F%D1%80%D0%B0%D1%86%D1%96%D0%B2%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B8_%D0%BA%D1%96%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%B3%D1%80%D0%B0%D0%B4%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D1%82%D1%80%D0%B0%D0%BC%D0%B2%D0%B0%D0%B9%D0%BD%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B4%D0%B5%D0%BF%D0%BE.jpeg/250px-%D0%9F%D1%80%D0%B0%D1%86%D1%96%D0%B2%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B8_%D0%BA%D1%96%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%B3%D1%80%D0%B0%D0%B4%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D1%82%D1%80%D0%B0%D0%BC%D0%B2%D0%B0%D0%B9%D0%BD%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B4%D0%B5%D0%BF%D0%BE.jpeg)
У 1929 році побудовано 3,5 км ліній з центру до Новомиколаївки. Цього ж року в Харкові було придбано 11 вагонів, що дозволило списати найстаріші німецькі вагони фірми «Гербрант».
У 1940 році довжина колій становила 16,2 км, у депо налічувалося 29 вагонів, діяла одна тягова підстанція та один трамвайний парк, існував також допоміжний трамвайний парк. Діяли чотири маршрути:
- «Вокзал — Пивзавод Зальцера»;
- «Центр — Кущівка»;
- «Вулиця Леніна — Новомиколаївка»;
- «Пивзавод Зальцера — Міський сад».
Три з них мали лише одну колію — діяло 8 роз'їздів. Поворотна петля знаходилася біля залізничного вокзалу. У 1940 році був складений проєкт розширення трамвайної мережі.
У 1941 році, при відступі радянських військ, було підірвано трамвайну електростанцію та зруйновано господарство. Однак за окупації все-таки було відновлено рух для підвезення робітників на заводи. Втім, німці при відступі розібрали колії та вивезли їх. Після закінчення війни були невдалі (через брак коштів) спроби відновити кіровоградський трамвай[2]. 1945 року цілі трамвайні вагони вирішили передати до Вінниці, але туди вони не потрапили через дорожнечу транспортування. Подальша їхня доля невідома. На одній з вулиць міста є нагадування, що колись в Єлисаветграді був власний трамвай, який курсував по вулицях. Велика Пермська вулиця: стоїть дерев'яний старий телефонний стовп, який підтримують трамвайні рейки.[3]
У 1997 році на Дворцової вулиці на честь 100-річчя кіровоградського трамвая йому був встановлений пам'ятник.
![]() |
![]() |
![]() |
Трамвайне депо
|
Вагон
|
Пам'ятник трамваю
|
- ↑ Перший трамвай // Інформація про місто Кіровоград [Архівовано 15 грудня 2013 у Wayback Machine.] на офіційному сайті Кіровоградської міської ради [Архівовано 15 грудня 2013 у Wayback Machine.]
- ↑ «Україна молода». «Поки металобрухт їздить...». Архів оригіналу за 26 грудня 2010. Процитовано 27 лютого 2009.
- ↑ Історія про те, як в Єлисаветграді курсував перший трамвай - kropyvnytskyi-future.com.ua (укр.). 24 вересня 2022. Процитовано 27 вересня 2022.
- Перший трамвай // Інформація про місто Кіровоград на офіційному сайті Кіровоградської міської ради
- Кіровоградський трамвай на сайті «Горэлектротранс». Архів оригіналу за 27 квітня 2013. Процитовано 27 лютого 2009. (рос.)
- Кіровоградський трамвай на сайті «Энциклопедия узкоколейных железных дорог бывшего СССР «Младший Брат»». Архів оригіналу за 30 червня 2013. Процитовано 6 серпня 2010. (рос.)
- Електротранспорт України : енциклопедичний путівник / Сергій Тархов, Кость Козлов, Ааре Оландер. — Київ : Сидоренко В. Б., 2010. — 912 с. — ISBN 978-966-2321-11-1.