Мозаїки на Берестейському проспекті
Мозаїчні панно на проспекті Перемоги | |
---|---|
![]() | |
50°26′58″ пн. ш. 30°28′20″ сх. д. / 50.44955555558377824° пн. ш. 30.47227777780577895° сх. д.Координати: 50°26′58″ пн. ш. 30°28′20″ сх. д. / 50.44955555558377824° пн. ш. 30.47227777780577895° сх. д. | |
Країна | ![]() |
Місто | Київ |
Проспект | Перемоги, 17-27 |
Тип | мозаїка |
Стиль | монументальне мистецтво |
Початок будівництва | 1967 |
Побудовано | 1968, 1982 |
Статус | Охороняється державою |
Стан | задовільний |
Адреса | Берестейський проспект |
![]() |
Мозаїчні композиції на проспекті Перемоги — серія різностильових смальтових панно на проспекті Перемоги, 17, 19, 21, 23, 25 і 27.
Розташування панно вкрай невдале. З тротуару мозаїку практично не видно, оскільки її перекриває торговий центр. У загальних рисах композиції проявляються лише з протилежного боку широкого проспекту. У сонячну погоду декорована північна сторона будинків перебуває у тіні, що додатково ускладнює огляд панно.
Історія
- Ескізи Валерія Ламаха 1967 року
-
Ескіз мозаїки «Симфонія праці»
-
Ескіз мозаїки (не реалізовано)
Після ухвали 4 листопада 1955 року постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР «Про усунення надмірностей у проєктуванні і будівництві» з'явився новий стиль оформлення громадських будівель[1].
На зламі 1950-1960-х років митці почали виконувати декоративні твори в нових монументальних техніках. Тоді ж народилась і київська монументалістика. Період до самого кінця 1980-х років став зоряним часом цього мистецького напрямку[2].
З кінця 1960-х років у районі КПІ звели шість дев'ятиповерхових панельних будинків, які торцями виходили на Брест-Литовський проспект. За початковим задумом, шість композицій на них мали створити ідейно-художній образ великої ділянки магістралі.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/c/c6/%D0%9C%D0%BE%D0%B7%D0%B0%D1%97%D0%BA%D0%B0_%D0%94%D0%B0%D0%B2%D0%BD%D1%8F_%D0%A0%D1%83%D1%81%D1%8C_%282020%29.jpg/270px-%D0%9C%D0%BE%D0%B7%D0%B0%D1%97%D0%BA%D0%B0_%D0%94%D0%B0%D0%B2%D0%BD%D1%8F_%D0%A0%D1%83%D1%81%D1%8C_%282020%29.jpg)
Однак 1967 року завершили тільки дві композиції: «Симфонія праці» і «На захист миру». У ході роботи з'ясувалося, що перпендикулярно до будинків зводиться торговий центр, який перекриває огляд мозаїк з боку тротуару. Художники відмовилися далі працювати і залишили незавершеними фони композицій[3].
Відновили роботи лише наприкінці 1970-х років[2][4]. Напередодні Олімпіади 1980 року Головне управління капітального будівництва звернулося до монументалістів із проханням завершити ансамбль, оскільки проспектом мали пронести олімпійський вогонь.
Вони погодились вирішити нові орнаментально-декоративні композиції. Але у творчому колективі виникли суперечки. Литовченко і Прядка пропонували збити старі панно й оформити все в одному стилі. Натомість Ламах і Котков категорично не погодилися, вважаючи, що композиції повинні існувати як пам'ятки своєї доби. Їх підтримав і замовник, який прагнув зекономити кошти на оформленні. Як результат, на торцях будинків у межах одного комплексу виникли дві різностильові групи творів[5].
Опис
Будинки № 21 і 23
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/2/24/%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_21_%282020-09-03%29.jpg/250px-%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_21_%282020-09-03%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/d/d3/%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_23_%282020-09-03%29.jpg/250px-%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_23_%282020-09-03%29.jpg)
1967 року Валерій Ламах й Ернест Котков розробили ескіз «Симфонії праці» для будинку № 21, а Іван Литовченко й Володимир Прядка — «На захист миру» для будинку № 23.
На панно «Симфонія праці» зображені зварювальник, сталевар, слюсар і механік. На думку мистецтвознавців, композиція характеризується внутрішньою гармонією й узгодженістю дій персонажів. Складність трудового процесу передана плетивом ліній і колірних плям. Водночас композиція у цілому врівноважена й об'єднана плавним лінійним ритмом. Митці виключили зі сцени все буденне і таким чином створили «позачасову», опоетизовану картину праці. Такі засоби свого часу використовували бойчукісти. А Валерій Ламах й Ернест Котков знову відкрили їх для української монументалістики[5].
На будинку № 23 чоловік із мечем захищає сонячне мирне життя від чорної хмари війни.
«Історія Києва» (будинки № 17, 19, 25 і 27)
У 1980—1982 роках, у 1500-ту річницю заснування Києва, на інших будинках по обидва боки від центральних тематичних панно з'явилися композиції Валерія Ламаха й Ернеста Коткова, що відображають основні етапи розвитку української культури. На будинках № 17 і 19 панно символізує відповідно культуру Трипілля і Київської Русі.
На торцях будинків № 21 і 23 планувалось замінити мозаїки 1967 року на панно, присвячене добі Пізнього Середньовіччя. Однак первісні мозаїки залишили.
У наступних панно Ернест Котков зобразив в емблематично-символічній формі соціалістичну Україну[5]. На будинку № 25 композиція символізує створення держави УРСР. У ній використано герб Української РСР із серпом і молотом й орнамент, запозичений із графічного твору Георгія Нарбута.
На будинку № 27 зображена свічка каштана, тодішній герб Києва, у сяйві електронного імпульсу чотирипроменевої зорі. Це мало символізувати науковий потенціал столиці[6].
- Історія Києва
-
Трипільська культура (№ 17)
-
Давньоруська культура (№ 19)
-
Символіка радянської України (№ 25)
-
Символ наукового потенціалу столиці (№ 27)
Символи тоталітарного режиму
2019 року на виконання положення закону про декомунізацію КМДА розпорядилася скласти переліки будівель комунальної власності, на яких зображено тоталітарну символіку. До списку помилково занесли мозаїки на житлових будинках № 17 і 19. Народний художник України Володимир Прядка, співавтор мозаїк, звернувся до київської влади на їхній захист. У листі монументаліст зазначив, що мозаїки на проспекті Перемоги здійснені як один проєкт «Історія Києва» і присвячені трипільській і давньоруську культурі. А заборонені серп і молот дійсно зображені, але на торці будинку № 25[7]. Зрештою всі мозаїки вирішили залишити[8][9].
- Орнамент соняха Георгія Нарбута
-
Орнамент соняха Георгія Нарбута
-
Орнамент соняха на будинку № 25
Київські байки про мозаїки
Пояснення, чому із шести запланованих будинків на Брест-Литовському проспекті панно завершили тільки на двох, у радянські часи не давали. Тоді інформаційний вакуум одразу заповнювали народні байки. Одну з них переповів дослідник Ігор Однопозов. Начебто, Володимир Щербицький, тодішній партійний керівник України, побачивши мозаїки, з огидним здивуванням запитав: «А це що за кишки?». За чутками, художників відсторонили від роботи. Навіть постало питання про демонтаж мозаїк[10].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/e/ea/%D0%9C%D0%BE%D0%B7%D0%B0%D1%97%D0%BA%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%BF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%BF%D0%B5%D0%BA%D1%82%D1%96_%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D0%B3%D0%B8.jpg/500px-%D0%9C%D0%BE%D0%B7%D0%B0%D1%97%D0%BA%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%BF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%BF%D0%B5%D0%BA%D1%82%D1%96_%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D0%B3%D0%B8.jpg)
Примітки
- ↑ Постановление ЦК КПСС и Совмина СССР от 4.11.1955 №1871 «Об устранении излишеств в проектировании и строительстве». Архів оригіналу за 16 липень 2014.
- ↑ а б Монументальні твори В.Ламаха й Е.Коткова, 2016, с. 84.
- ↑ Монументальні твори В.Ламаха й Е.Коткова, 2016, с. 84-85.
- ↑ Найцікавіші київські мозаїки 60-х років, 2015.
- ↑ а б в Монументальні твори В.Ламаха й Е.Коткова, 2016, с. 85.
- ↑ Мозаїчне панно «На захист миру»
- ↑ Євгенія Моляр, 2015.
- ↑ Проблема статусу мозаїк радянського періоду у Києві, 2017.
- ↑ Прядка В. Про проблеми декомунізації. Архів оригіналу за 5 листопада 2016.
- ↑ Мозаїчні панно на київських спорудах, 2007.
Джерела
- Корусь Олена (2016). Монументальні твори Валерія Ламаха й Ернеста Коткова (рос.).
- Кочубинська Тетяна (2016). Найцікавіші київські мозаїки 60-х років (рос.).
- «Симфонію праці» / Каталог проекту «Soviet mosaics in Ukraine»
- «На захист миру» / Каталог проекту «Soviet mosaics in Ukraine»
- Панно на житлових будинках № 17, 19, 25 і 27 / Каталог проекту «Soviet mosaics in Ukraine»
- Євгенія Моляр. Київ хочуть позбавити Трипілля та Київської Русі // Ізоляція. — 2015.
- Однопозов Ігор (2007). Мозаїчні панно на київських спорудах. Процитовано 23.02.2019.
- Клімук Юлія (14 січня 2017). Проблема статусу мозаїк радянського періоду у Києві.
|