Ежен Делакруа
Фердина́н Вікто́р Еже́н Делакруа́ (фр. Ferdinand Victor Eugène Delacroix, 26 квітня 1798, Шарантон Сент-Моріс, Перша французька республіка — 13 серпня 1863, Париж, Друга французька імперія) — французький художник доби романтизму. Малював історичні картини, іноді натюрморти та портрети, займався стінописом.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/eb/Prud%27hon_-_Portrait_de_Charles-Maurice_de_Talleyrand-P%C3%A9rigord_%281754-1838%29%2C_en_habit_de_grand_chambellan_-_P1065_-_Mus%C3%A9e_Carnvalet_-_01.jpg/200px-Prud%27hon_-_Portrait_de_Charles-Maurice_de_Talleyrand-P%C3%A9rigord_%281754-1838%29%2C_en_habit_de_grand_chambellan_-_P1065_-_Mus%C3%A9e_Carnvalet_-_01.jpg)
Офіційно його батько чиновник Шарль Делакруа. Багато говорили, що його справжнім батьком був Шарль, тільки на прізвище Талейран.
Цинічний і впливовий міністр Шарль Талейран і справді мав декілька коханок, не погребувавши і своєю племінницею.
Нам це не варто уточнювати, адже Ежен рано залишився без батьків і виживав самотужки. Саме це загартувало його характер і відбилося в поведінці. Ежен — четверта дитина в родині.
Класичну освіту Ежен отримав у елітарному Імператорському ліцеї Луї Великого (Луї-ле-Гран). 1814 р. померла його мати і юнака забрала до себе родина його старшої сестри. Серед родичів Делакруа — відомий портретист Анрі Різенер (1762—1828). Ежен багато малював з дитинства, після роздумів сам вирішив стати художником. Першим вчителем був П'єр Нарсіс Герен (1774—1833).
Ще більший вплив на юнака мав музей Лувр, куди (як військові трофеї) Наполеон I почав звозити картини з пограбованих країн. Саме в Луврі Делакруа побачить твори майстрів Італії, Іспанії, Фландрії, Голландії. Потужне враження на нього справив фламандець Рубенс, менше — представники Венеції — Тіціан і Веронезе.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f5/Eug%C3%A8ne_Ferdinand_Victor_Delacroix_043.jpg/200px-Eug%C3%A8ne_Ferdinand_Victor_Delacroix_043.jpg)
Париж мав давню традицію виставок в Луврі — так звані Салони.
У 1822 р. вперше виставив в Салоні свій твір — «Човен Данте» (Лувр, Париж). Темою стала сцена з «Божественної комедії» Данте Аліг'єрі. Під час малювання Ежен прохав читати йому поему. Данте у супроводі давньоримського поета Вергілія мандрує пеклом в уяві. Жах перед мучеництвом грішників і спробував передати молодий митець.
Велике за розміром полотно (2 на 2,5 метри) побачили не тільки через розмір, а й через талант. Особливо допитливі помітили і вплив великого Рубенса, але без використання цитат з картин фламандця.
Перші сюжети картин художнику навіяли літературні твори — Данте, Шекспіра, Байрона. У 1825 р.він відвідав Британію. Велике враження на митця справили картини англійця Джона Констебла, живого на той час. Нечасто в творчому доробку Делакруа з'являлися натюрморти, але вони є («Натюрморт з омаром» 1827, Лувр, Париж).
Спробував Делакруа писати й портрети. Серед перших — «Портрет барона Швитера» (1827, Лондон, Нац.галерея), свого приятеля. Худорлявий приятель поданий у повний зріст на тлі парку — нічого зайвого. Делакруа нечасто писатиме портрети, але серед них будуть геніальний Фредерік Шопен (1810—1849) та письменниця Жорж Санд (див. портрет Шопен і Жорж Санд). Серед паризьких знайомих Делакруа і англійський художник — віртуоз Фредерік Лейтон (1830 — 1896), майбутній президент Королівської академії мистецтв в Лондоні.
Захоплювався митець й образом гетьмана Івана Мазепи. Під впливом творів видатних письменників доби романтизму — Вольтера, Байрона, Гюґо, Делакруа малює картину «Покарання Івана Мазепи на коні» (за легендою) (1828).
Бурхливі 1830 та 31 роки запам'ятались багатьом. У Російській імперії національно-визвольне повстання підняли поляки, що не примирилися з втратою своєї державності. Повстання було жорстоко придушене. З Польщі почалася велика еміграція.
А в Парижі було своє повстання, і Париж заливали кров'ю бунтівників. Чимало біди наробила й пошесть (епідемія) холери. Так що в Парижі і у світі поговорити було про що.
На бурхливі події в Парижі Делакруа відгукнувся картиною «Свобода веде народ на барикади». В картині дивним чином поєднані фігури міфологічні (алегорія Свободи з прапором Франції) з фігурами брутальної дійсності (Гаврош, мосьє в капелюху болівар, трупи розстріляних). Сенсацією ставали різні картини Делакруа. Здається, його «Свобода» стала сенсацією на всі віки, а не тільки в бурхливі 1830-ті. Ще дивнішим стала звістка про придбання полотна у Лувр. Це було офіційне визнання митця, але буржуазне суспільство зустрічає картину осудом й досі.
Арабську тему в мистецтві Франції неточно і неправильно називають Східною. У Делакруа був марокканський період. Два роки (1831—1832) він подорожував у Марокко, завдяки тому, що його включили до складу офіційної дипломатичної місії Франції. З Марокко художник привіз малюнки, картини побуту народів, зовсім не схожі на звички і буржуазний побут Франції: «Марокканська родина», «Полювання на левів в Марокко», «Єврейське весілля в Марокко», «Араб біля могили». Все незвично для європейця, все екзотично і цікаво. Але це був світ з минулого, замкнений, патріархальний, ніби загублений в часі. Тут наче не мав ціни плин часу, не поціновувалась стародавня історія, не була чогось варта сучасна освіта. Ніщо не нагадувало Францію з величними соборами готики і романтики, з її бурхливою історією, пошуками нового в науці, мистецтві, політиці. Тому романтично налаштований художник штучно обирає сюжети хоча б з зовнішнім бурхливим рухом («Полювання на левів в Марокко»), або з натяком на якісь події в минулому («Араб біля могили»).
-
Марокканець сідлає коня, Ермітаж.
-
Марокканець сідлає коня, Будапешт.
-
Араб вбиває лева, 1850 р.
-
«Страта дожа Маріно Фальєро»
-
«Покарання Івана Мазепи на коні» (за легендою)
-
Свобода, що веде народ, 1830, Лувр
Делакруа не полишав працювати над картинами на історичні сюжети. Вони стосувалися як історії давньої («Баталія під Таєйбургом» 1837, Версальський палац), так і сучасної («Різанина на грецькому острові Хіос», 1824, Лувр, Париж).
Особливе місце серед історичних картин Делакруа посіло полотно «Захоплення хрестоносцями Костянтинополя» (1841, Лувр). Це давній сюжет в мистецтві Західної Європи. Його розробляли ще в Середньовіччі на мініатюрах в рукописах. Делакруа створить полотно розміром 4 на 5 метрів, котре буде пов'язане з мініатюрами лише сюжетом. Воно цілком самостійне з композицією.
Це було замовлення від влади. Король Франції Луї-Філіп розпочав благоустрій у Версалі і для Зали хрестових походів замовив картину Делакруа. Той поставився до завдання уважно: навіть вивчив мемуари графа де Бодуена, котрий був свідком страшної події четвертого хрестового походу. Деяка театралізація виконання не завадила побачити трагедію пограбованого міста, руйнації, загибелі мешканців. В чомусь картина нагадувала і «Різанину на острові Хіос», але нове полотно позбавлене недоліків картини «Прихильність імператора Траяна до полоненої матері» (1840, Руан, музей мистецтв).
Звертався Делакруа і до трагічних сторінок історії інших країн, серед них «Страта дожа Венеції Маріно Фальєро», колекція Уоллес).
Делакруа хворів на сухоти (туберкульоз). І працювати над картинами великого розміру ставало все важче. Окрім періодів натхнення прийшли й періоди спадів у настрої та в працездатності.
Він пише невеличкі картини з біблійними та літературними сюжетами («Овідій на засланні в краю скіфів», «Викрадення Ребекки»). Але це не йде в порівняння з драматичними композиціями «Смертю Сарданапала» чи пристрасною «Свободою, що веде народ на барикади».
Особистою драмою життя жінки і матері з легенди стала і картина «Медея готується вбити власних дітей» (Палац витончених мистецтв (Лілль), 1862). На жаль, картина мало відома широкому загалу.
Свою спробу зробити стінописи має і Делакруа. Він робив стінописи в Бурбонському палаці в Парижі та в Залі Миру в ратуші Парижу, але їх не зберегли. Дванадцять років художник присвятив стінописам в церкві Сен Сюльпіс.
Стінопис Делакруа в церкві Сен-Сюльпіс збережений на відміну віл попередніх (виконаний у 1855—1861 рр). Темою стали дві релігійні композиції — «Боротьба Якова з небесним янголом» та «Вигнання грабіжника Геліодора з Єрусалимського храму». Твори цікаві й тим, що створені в техніці енкавстики. Це була остання велика робота Делакруа і його останній прижиттєвий успіх.
У 1851 році його обрали в міську раду міста Париж, а в 1855 році нагородили орденом Почесного легіону.
Делакруа помер 13 серпня 1863 року в Парижі, похований на цвинтарі Пер-Лашез.
- Гос. Эрмитаж Западноевропейская живопись, каталог 1, Л. «Аврора», 1976 (рос)
- Жюллиан Ф. «Эжен Делакруа», 996, «Терра» (рос)
- Нац.галерея, Лондон .М. «Изобразительное искусство», 1971 (рос)
- Панорама искусств, 5, М., «Сов художник», 1982 (рос)
- Французская живопись 19 века. От Давида до Фантен-Латура, «Аврора», Л, 1972 (рос)
- Романтизм
- Франсуа Рюд
- Теодор Жеріко
- Національний музей Ежена Делакруа, Париж
- Еме-Жуль Далу
- 10310 Делакруа — астероїд, названий на честь художника.
- ↑ l'essentiel // L'Humanité — RF: 1998. — ISSN 0242-6870; 2496-8617
- ↑ а б в artist list of the National Museum of Sweden — 2016.
- ↑ а б в LIBRIS — 2012.
- ↑ а б в г https://rkd.nl/explore/artists/21569
- ↑ а б RKDartists
- ↑ https://wepa.unima.org/en/maurice-sand/
- ↑ https://urresearch.rochester.edu/institutionalPublicationPublicView.action?institutionalItemId=3588
- ↑ Зведений список імен діячів мистецтва — 2021.
- ↑ http://pba-opacweb.lille.fr/fr/search-notice?type=list&filters%5Bfacets.id%5D%5B%5D=5cc2aee05c0284355b8b4f6a
- ↑ https://collections.frick.org/people/23/eugene-delacroix/objects
- ↑ https://www.metmuseum.org/art/collection/search/336607
- ↑ https://www.fine-arts-museum.be/nl/de-collectie/artist/delacroix-eugene-1
- ↑ https://collections.carlos.emory.edu/people/13233/
- ↑ https://americanart.si.edu/collections/search/artist/?id=1183
- ↑ https://web.archive.org/web/http://wallachprintsandphotos.nypl.org/catalog/18509
- ↑ http://kmska.be/collection/work/data/1mxpa9
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Делакруа // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Картини та біографія [Архівовано 8 липня 2009 у Wayback Machine.]
- Делакруа Ежен. Картини [Архівовано 18 липня 2013 у Wayback Machine.] та біографія [Архівовано 24 листопада 2012 у Wayback Machine.]
- Народились 26 квітня
- Народились 1798
- Померли 13 серпня
- Померли 1863
- Випускники Паризької академії мистецтв
- Випускники ліцею Людовика Великого
- Командори ордена Почесного легіону
- Художники епохи романтизму
- Французькі художники
- Поховані на кладовищі Пер-Лашез
- Люди, на честь яких названо астероїд
- Люди на банкнотах
- Французькі художники XIX століття
- Художники, чиї твори перебувають у суспільному надбанні
- Уродженці Сен-Мориса