Українська соціал-демократична робітнича партія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Logotyp_USDRP.png/220px-Logotyp_USDRP.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/%D0%A4%D0%BB%D0%B0%D0%B3_%D0%A3%D0%A1%D0%94%D0%A0%D0%9F.png/220px-%D0%A4%D0%BB%D0%B0%D0%B3_%D0%A3%D0%A1%D0%94%D0%A0%D0%9F.png)
Українська соціал-демократична робітнича партія | |
---|---|
Країна | ![]() ![]() |
Голова партії | Володимир Винниченко |
Дата заснування | 1905 |
Дата розпуску | 26 березня 1950 |
Штаб-квартира | Харків, Українська РСР, СРСР |
Ідеологія | марксизм, соціал-демократія і демократичний соціалізм |
Украї́нська соціа́л-демократи́чна робітни́ча па́ртія (УСДРП, популярно есдеки) — політична партія, що діяла від грудня 1905 до 1950 року, визнавала марксистську ідеологію; складалася з інтелігенції, почасти з робітників і селян. Підкреслюючи національні питання і домагаючись автономії України, УСДРП вела свою діяльність незалежно від Російської соціал-демократичної робітничої партії, та мала принципові розходження по національному, зокрема українському, питанню; за столипінської реакції виступала разом з єврейським «Бундом», почасти і з меншовиками; число членів бл. 3 000 (1908).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/15/Vynnychenko.jpg/200px-Vynnychenko.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/86/%D0%A1%D0%B8%D0%BC%D0%BE%D0%BD_%D0%9F%D0%B5%D1%82%D0%BB%D1%8E%D1%80%D0%B0_1922.jpg/200px-%D0%A1%D0%B8%D0%BC%D0%BE%D0%BD_%D0%9F%D0%B5%D1%82%D0%BB%D1%8E%D1%80%D0%B0_1922.jpg)
Наслідком поліційних переслідувань після 1908 УСДРП вела обмежену діяльність (процес групи соціал-демократів у Катеринославі), видавала газети «Праця», «Робітник», «Наш Голос» (остання видавалася у Львові). Лідерами її були: Володимир Винниченко, Володимир Дорошенко, Симон Петлюра, Дмитро Антонович, Лев Юркевич, Михайло Ткаченко, Борис Мартос, Микола Ковальський, Микола Порш. УСДРП поновила діяльність на з'їзді в Києві 17 — 18 квітня 1917 і домагалася автономії України; її органом був щоденник «Робітнича газета».
За Української Центральної Ради УСДРП взяла на себе основний тягар виконавчої влади (уряди В. Винниченка). Бувши обережнішою у земельному питанні, УСДРП втратила підтримку мас на користь Української партії соціалістів-революціонерів, хоч диспонувала найкращими політичними кадрами. Після IV Універсалу з УСДРП в уряді залишилися тільки 2 міністри. (Дмитро Антонович, Михайло Ткаченко).
За Гетьманату УСДРП була в опозиції, а її лідери (Симон Петлюра, Микола Порш й ін.) тимчасово були ув'язнені. УСДРП брала участь в Українському Національному Союзі, в підготовці перевороту і в формуванні Директорії УНР, до якої увійшли Володимир Винниченко (голова) й Симон Петлюра. Діячі УСДРП стояли на чолі уряду (Володимир Чехівський, Борис Мартос, Ісаак Мазепа) або брали участь в інших урядах.
Програма УСДРП:
- Демократизація суспільного ладу.
- Автономія України у складі федеративної Росії.
- Конфіскація великих площ земельної власності.
На IV з'їзді (10 — 12 січня 1919) УСДРП розкололася на дві фракції: праву — «офіційну соціал-демократичну» і ліву — «незалежну», яка ставилася з застереженнями до централістичної політики російської комуністичної партії в Україні, але визнавала потребу організації радянської влади в Україні і встановлення «диктатури пролетаріату» та негайного миру з Радянською Росією (Анатолій Пісоцький, Василь і Юрій Мазуренки, Михайло Ткаченко, Михайло Авдієнко). Проти названих виступали Микола Порш, Володимир Винниченко, Симон Петлюра, Ісаак Мазепа і більшість з'їзду, обстоюючи потребу «трудової демократії», повільну соціалізацію головних галузей народного господарства та підтримку Директорії. На Трудовому Конгресі УСДРП висловилася за демократичний парламентаризм, здійснення важливих соціальних реформ, залишення верховної влади в руках Директорії, а на місцях — комісарів.
Щоб уможливити Директорії порозуміння з Антантою, соціал-демократи відкликали 7 лютого 1919 своїх міністрів з уряду, залишивши Сергію Остапенкові вільну руку для переговорів з французькими представниками в Одесі. Одночасно Петлюра вийшов з УСДРП, а Винниченко вибув зі складу Директорії, передавши свої повноваження Петлюрі (11 лютого 1919). ЦК УСДРП (Йосип Безпалко, Андрій Лівицький, Микола Шадлун, Іван Романченко), що залишився в Україні, продовжував підтримувати політику Директорії й урядів Бориса Мартоса (9.4. — 27.8.1919 та Ісаака Мазепи (27.8.1919 — травень 1920), а ті її члени, що виїхали на еміграцію (Володимир Винниченко, Борис Матюшенко, Володимир Левицький, Петро Дідушок, Микола Порш, Василь Мазуренко, Сергій Вікул), на конференції 9 — 13 вересня 1919 у Відні домагалися виходу есдеків з уряду.
«Незалежні» есдеки в січні 1920 створили Українську комуністичну партію, що стала легальною радянською партією і стояла за самостійність УРСР: 20—25 січня в Києві пройшов установчий з'їзд УСДРП (незалежних правих), затверджено програму і прийнято нову назву партії — Українська комуністична партія (УКП). Обрано ЦК УКП: голова — Антін Драгомирецький, секретар — Михайло Авдієнко, заступник голови — А. Річицький, члени — Михайло Ткаченко, Василь Мазуренко, В. Фідровський, Василь Шахрай, Л. Довбня, Ю. Яворський.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bd/%D0%A7%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8_%D0%9A%D0%BE%D0%BD%D1%84%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BD%D1%86%D1%96%D1%97_%D0%A3%D0%A1%D0%94%D0%A0%D0%9F_%D0%B2_%D0%9F%D0%BE%D0%B4%D1%94%D0%B1%D1%80%D0%B0%D0%B4%D0%B0%D1%85_%281926%29.jpg/220px-%D0%A7%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8_%D0%9A%D0%BE%D0%BD%D1%84%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BD%D1%86%D1%96%D1%97_%D0%A3%D0%A1%D0%94%D0%A0%D0%9F_%D0%B2_%D0%9F%D0%BE%D0%B4%D1%94%D0%B1%D1%80%D0%B0%D0%B4%D0%B0%D1%85_%281926%29.jpg)
На еміграції «Закордонна делегація УСДРП» (лідери: Ісаак Мазепа, П. Феденко, Олексій Козловський, Ольгерд-Іполит Бочковський, Борис Матюшенко, Володимир Старосольський, Йосип Безпалко) мала центр у Празі і належала до Соціалістичного Інтернаціоналу.
Партійні органи: «Вільна Україна» (Л.), «Соціалістична Думка» (Л, — Прага, 1922—1923) і «Соціаліст-Демократ» (Прага — Подєбради). УСДП не входила до Уряду УНР в екзилі, але лояльно ставилася до нього.
Після Другої світової війни УСДРП взяла участь у створенні Української Національної Ради, 1950 об'єдналася з іншими соціалістичними партіями в Українську Соціалістичну Партію.
5 січня 1918 (23 грудня 1917) року була створена севастопольська партійна організація. Містилась за адресою: Севастополь, Нахімовський проспект, 33, помешкання 1[1].
- Висоцький О. Ю. Українські соціал-демократи та есери: досвід перемог і поразок. — Монографія. — К.: Основні цінності, 2004. — 272 с.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Степанюк В., Довбищенко Я . З історії українського соц.-дем. руху 1900 — 1918. X. 1918;
- Христюк П. Замітки і матеріали до історії укр. революції 1917 — 1920. т. І — IV. Відень 1921 — 22;
- Гермайзе О. Нариси з історії революційного руху на Україні. К. 1926;
- Стахів М. Українські політичні партії у соціологічнім насвітленні. Нью-Йорк — Детройт — Скрентон 1954;
- Феденко П. Український рух у 20 ст. Лондон 1959.
- Інститут історії України [Архівовано 29 червня 2016 у Wayback Machine.]
- ↑ Робітнича газета, 1917, № 216
- Українська соціялістична демократично-робітнича партія (УСДРП) // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1966. — Т. 8, кн. XV : Літери Ст — Уц. — С. 1956. — 1000 екз.
|