Юкагири
Юкагири Вадул | |
---|---|
Файл:Yukagir2.jpg Дівчата-юкагирки. Кінець XIX ст. | |
Кількість | 1509 чол.(2002) |
Ареал | Росія |
Близькі до | чуванці |
Мова | юкагирські мови, російська, якутська, чукотська |
Релігія | Православ'я, частково традиційні вірування |
Юкагири[1] — корінний народ Східного Сибіру. Самоназва — одул, вадул («могутній», «сильний»).
Застаріла російська назва — омоки. Чукчі і коряки називали юкагирів етел, етал. Окремі юкагирські роди або племена відомі під назвами чуванці, одули, ходинці, анаули, ілконбей, когіме. Етнонім «юкагири» ймовірно евенкійського походження.
Чисельність і розселення
До часу появи росіян юкагири займали територію від Індигірки до Анадиру і налічували за різними оцінками від 4 до 9 тис. чоловік. Військові зіткнення з чукчами, евенами та іншими сусідніми племенами, спустошливі епідемії і асимілятивні процеси призвели до змін у розселенні і чисельності.
Нині юкагири відносно компактно живуть на території трьох суб'єктів Росії: в Якутії (Нижньоколимський, Аллаїховський і Верхньоколимський улуси), Магаданській області (Середньоканський район) і Чукотському автономному окрузі (Анадирський і Білібінський райони).
Чисельність юкагирів у Російській імперії/СРСР/Росії (без чуванців)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/timeline/g0wj7wdfvb41degvfkpikwksuhwf0n3.png)
Антропологічна характеристика
Антропологічно юкагири відносяться до байкальського антропологічного типу північноазіатської раси.
В даний час в антропологічному типі юкагирів виявлено європеоїдне зрушення в порівнянні з іншими байкальськими популяціями. Юкагири по ряду ознак потрапляють в самий центр уральських груп (мансі, ненці, ханти), але мають по відношенню до них найбільший ступінь вираженості монголоїдного комплексу, що, як і дані мови, свідчить про колишню урало-юкагирську єдність.
Галерея
-
Частка юкагирського населення району у загальній чисельності юкагирів в РФ
-
Територія розселення юкагирів на етнічній мапі Сибіру в XVI ст. до експансії Російської держави. Карта бл. 1900 р.
-
Історичне та сучасне розселення юкагирів
-
Юкагирська піктографічна писемність
Примітки
Джерела і ресурси
- Гурвич И. С. Этническая история северо-востока Сибири. М., 1966.
- http://www.rustrana.ru/grom-rub.php?sq=19,23,118,898,455&crypt=[недоступне посилання з серпня 2019]
- https://web.archive.org/web/20090813013022/http://www.nsu.ru/ip/yukagirs.php
![]() |
Це незавершена стаття з етнології. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
|
|