Хуан Карлос I
Хуан Карлос I ісп. Juan Carlos Alfonso Victor María de Borbón y Borbón Dos Sicilias | |
---|---|
![]() | |
Король Іспанії | |
Правління | 22 листопада 1975-18 червня 2014 |
Коронація | 27 листопада 1975 |
Попередник |
|
Біографічні дані | |
Релігія | католицька церква |
Народження |
5 січня 1938[1][2][…] (86 років) Рим, Італія[1] |
У шлюбі з | Софія Грецька та Ганноверська |
Діти | Інфанта Єлена, герцогиня де Луго[4], Інфанта Крістіна, герцогиня Пальма-де-Майоркська[4] і Феліпе VI[4] |
Династія | Іспанські Бурбони |
Батько | Хуан, граф Барселонський[4] |
Мати | Марія де лас Мерседес де Бурбон-Сицилійська[4] |
Нагороди |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() Почесний доктор Мадридського університету Комплутенсеd (1984) почесний доктор Єврейського університету в Єрусалимі[d] ![]() ![]() ![]() золота медаль Вищої ради з наукових дослідженьd (12 травня 1993) ![]() |
![]() | |
![]() | |
![]() |
Іспанська королівська сім'я Іспанські Бурбони Іспанська монархія |
---|
![]() |
|
Інші члени королівської родини |
|
Хуа́н Ка́рлос І де Бурбо́н[5] (ісп. Juan Carlos Alfonso Víctor María de Borbón y Borbón-Dos Sicilias) (нар. 5 січня 1938, Рим, Італія) — король Іспанії з 22 листопада 1975 року до 19 червня 2014 року з династії Бурбонів. Онук останнього короля Іспанії Альфонса ХІІІ, позбавленого престолу квітневою революцією 1931 року. 2 червня 2014 року оголосив, що вирішив зректися престолу на користь свого сина, принца Філіпа VI. Як пояснив прем'єр країни, для того, щоб Хуан Карлос І зміг покинути престол, у конституцію Іспанії внесуть відповідні зміни.
Життєпис[ред. | ред. код]
Сходження на престол[ред. | ред. код]
У 1969 році диктатор Франсіско Франко призначив спадкоємцем іспанського престолу 31-річного Хуана Карлоса[6], старшого сина графа Барселонського, проти волі батька. Хуан Карлос мав посісти престол не одразу, а лише після смерті Франко, що й трапилося 22 листопада 1975. Після коронації сам обрав називати себе Хуан Карлос І замість «Хуан ІІІ» та «Карлос V»[7].
Правління[ред. | ред. код]
Король виявив далекоглядність, одразу ж після вступу на престол запровадивши реформи для демонтажу франкістського режиму, розпустивши франкістську «фалангу» і узаконивши (1977) року політичні партії. Це започаткувало перехід Іспанії до демократії і призвело до ратифікації народним референдумом 6 грудня 1978 року і проголошеної 27 грудня того ж року Конституції Іспанії, яка відновила конституційну монархію. На її основі Короля було визнано символом національної єдності і законним спадкоємцем історичної монархічної династії, хоча Хуан Карлос завдячував своїм приходом до влади диктатору Франко. Конституцією були гарантовані цивільні права й свободи, регіони отримали більше самостійності (Іспанія перетворилася на федеративну державу).
У 1981 році вчинив успішний опір спробі державного перевороту, влаштованого військовими, що прагнули відновити франкістський режим. З 1982 року брав участь у буденному політичному житті та сприймався, насамперед, як символ національної єдності та гарант демократичних свобод.
У 2008 році він вважався найпопулярнішим лідером у всій Іберо-Америці.[8]
Репутація короля та монархії, шанована за роль у переході Іспанії до демократії, почала потерпати після того, як виникли суперечки навколо його родини, загострені публічною полемікою 2012 року.
Зречення[ред. | ред. код]
У квітні 2012 року король Хуан Карлос І вирушив у Ботсвану, де займався полюванням на слонів. Про поїздку не було відомо іспанському суспільству, аж поки король не пошкодив ногу та не був відправлений спеціальним авіарейсом назад в Іспанію[9][10]. Після цього в ЗМІ з'явилась інформація не тільки про поїздку, а й про те, чим тоді займався король та про сумнівні джерела фінансування поїздки. Іспанське суспільство почало висловлювати невдоволення[11].
На початку 2014 року почався новий скандал, пов'язаний зі здійсненням корупційних схем Іньякі Урдангаріном, зятем Хуана Карлоса І. У цьому іспанці підозрювали й самого короля.
Не витримавши критики, вранці 2 червня 2014 року прем'єр-міністр Маріано Рахой зробив телевізійну заяву про те, що король повідомив йому про свій намір зректися престолу. Пізніше король виступив із телезверненням та оголосив, що зречеться престолу на користь принца Астурійського.[12]
Конституція Іспанії не передбачала процесу зречення престолу монархом, тож 3 червня Уряд Іспанії почав розглядати це питання. Незабаром, уже 19 червня 2014 року, на престол зійшов син короля Хуана Карлоса І, Філіп VI[13][14].
Після зречення[ред. | ред. код]
Після зречення Хуан Карлос І, як і його дружина, Софія Грецька, продовжив носити титул короля Іспанії.
На початку серпня 2020 року Хуан Карлос І втік з країни на тлі корупційного скандалу[15].
Сім'я[ред. | ред. код]
З 1962 року одружений з Софією Грецькою, дочкою короля Греції Павла I, з данської династії Глюксбургів.
Діти:
- інфанта Єлена, герцогиня де Луго (н. 1963)
- інфанта Христина, герцогиня Пальма-де-Майоркська (н. 1965)
- Філіп VI (н. 1968) — король Іспанії.
Цікаві факти[ред. | ред. код]
- Король Хуан Карлос І став першим нагородженим Орденом князя Ярослава Мудрого І ступеня[16].
- На честь Хуана Карлоса І названо десантний корабель-авіаносець іспанських ВМС, введений в експлуатацію в 2011 році.
- 10 березня 2007 року під час промови прем'єр-міністра Іспанії Хосе Луїса Сапатеро на Іберо-Американській зустрічі на вищому рівні у Сантьяго, Чилі, трапився інцидент: Хуан Карлос I запропонував Президенту Венесуели Уго Чавесу «стулити пельку». Дуже швидко фраза ¿Por qué no te callas? стала інтернет-мемом.
Див. також[ред. | ред. код]
Література[ред. | ред. код]
- Р. А. Кривонос. Хуан Карлос I // Українська дипломатична енциклопедія : у 2 т. / ред. кол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К. : Знання України, 2004. — Т. 2 : М — Я. — 812 с. — ISBN 966-316-045-4.
- Хуан Карлос I: шлях до корони: монографія / О. П. Іваницька ; Донец. нац. ун-т ім. Василя Стуса. — Вінниця: ТВОРИ, 2019. — 359, [18] с. : фот. — (Новітня історія Іспанії у життєписах королів). — Бібліогр.: с. 356—359. — 300 прим. — ISBN 978-966-949-213-5
Посилання[ред. | ред. код]
- Хуан Карлос I // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
Примітки[ред. | ред. код]
- ↑ а б Хуан Карлос I // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохоров — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- ↑ Encyclopædia Britannica
- ↑ Енциклопедія Брокгауз
- ↑ а б в г д Lundy D. R. The Peerage
- ↑ Іван Карло I
- ↑ "Those Apprentice Kings and Queens Who May — One Day — Ascend a Throne, " [Архівовано 13 листопада 2013 у Wayback Machine.] New York Times. 14 November 1971.
- ↑ Bernecker, Walther (1998). Monarchy and Democracy: The Political Role of King Juan Carlos in the Spanish. 33 (1): 65—84.
- ↑ Uribe es el líder iberoamericano mejor valorado por los ciudadanos de su país [Uribe is the Ibero-American leader best valued by the citizens of his country]. Ель-Мундо (ісп.). Іспанія. Процитовано 2 червня 2014.
- ↑ Spain's King Juan Carlos under fire over elephant hunting trip. the Guardian (англ.). 15 квітня 2012. Архів оригіналу за 16 лютого 2021. Процитовано 5 квітня 2021.
- ↑ King Juan Carlos of Spain operated on after 'elephant hunting' accident. The Telegraph (en-GB) . Архів оригіналу за 6 травня 2021. Процитовано 5 квітня 2021.
- ↑ Winds of change. The Economist. 7 червня 2014. ISSN 0013-0613. Архів оригіналу за 13 квітня 2021. Процитовано 5 квітня 2021.
- ↑ Minder, Raphael (2 червня 2014). King Juan Carlos of Spain to Abdicate Throne for Son. The New York Times.
- ↑ Хуан Карлос підписав акт про зречення іспанського престолу. LB.ua. Архів оригіналу за 9 червня 2020. Процитовано 5 квітня 2021.
- ↑ King Felipe VI calls for 'new Spain' as he is sworn in. BBC News (en-GB) . 19 червня 2014. Архів оригіналу за 13 березня 2021. Процитовано 5 квітня 2021.
- ↑ Монархія в небезпеці. Екс-король втік з Іспанії. ua.korrespondent.net (рос.). Архів оригіналу за 7 жовтня 2020. Процитовано 5 квітня 2021.
- ↑ Середа #відносиниУкраїнаІспанія30, Франко (7 січня 2022). Іспанська геральдика президента Кучми. Medium (англ.). Архів оригіналу за 7 січня 2022. Процитовано 7 січня 2022.
Попередник Альфонс XIII |
![]() |
Король Іспанії 1975-2014 |
![]() |
Наступник Філіп VI |
Попередник Альфонс XIII |
![]() |
Король Єрусалиму 1977-2014 титулярний |
![]() |
Наступник Філіп VI |
|
|
- Народились 5 січня
- Народились 1938
- Уродженці Рима
- Іспанські Бурбони
- Кавалери Великої зірки пошани «За заслуги перед Австрійською Республікою»
- Кавалери ордена Золотого руна
- Кавалери ордена Спасителя
- Кавалери Великого хреста ордена Білого лева
- Нагороджені Великим Хрестом ордена Почесного легіону
- Кавалери Великого Хреста особливого ступеня ордена За заслуги перед ФРН
- Кавалери Великого хреста ордена Святого Олафа з ланцюгом
- Кавалери ордена князя Ярослава Мудрого I ступеня
- Кавалери ланцюга ордена Зірки Румунії
- Кавалери ордена Золотого орла
- Кавалери Золотого ланцюга ордена Пія IX
- Кавалери Великого Хреста угорського ордена Заслуг с ланцюгом
- Кавалери ордена Слона
- Кавалери ордена Білого Орла (Польща)
- Кавелери Великого хреста на ланцюгу ордену «За заслуги перед Італійською Республікою»
- Лауреати міжнародної премії імені Карла Великого
- Лауреати премії Нансена
- Почесні доктори Мадридського університету Комплутенсе
- Почесні доктори Оксфордського університету
- Нагороджені ювілейною медаллю 2500-річчя заснування Перської імперії
- Кавалери ордена Підв'язки
- Королі Іспанії
- Кавалери ордена Святого Олафа
- Сини Американської Революції
- Випускники Institut Le Rosey
- Кавалери Вищого ордена Святого Благовіщення
- Кавалери ордена Ацтекського орла
- Люди на банкнотах
- Кавалери ордена Кетцаля
- Почесні доктори Гарвардського університету
- Люди на монетах
- Кавалери Великого ланцюга ордена Південного хреста
- Почесні доктори Кембриджського університету
- Кавалери ордена Мануеля Амадора Герреро
- Іспанці в історії