Дочка
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5a/Doddy4GenerationsAug1931A.jpg/220px-Doddy4GenerationsAug1931A.jpg)
Дочка́[1], розм. до́нька[2] — дівчина/жінка стосовно до своїх батьків; дитина жіночої статі.
Етимологія
Українське «дочка» походить через дав.-рус. дъчи (род. відм. дъчере) від прасл. *dъkti (род. відм. *dъktere). Слов'янські слова зі значенням «дочка» є споріднені з лит. dukra, нім. Tochter, нід. dochter, дан. datter, швед. dotter, англ. daughter, тадж. духтари, перс. دختر, «духтар». Праіндоєвропейську форму реконструюють як *dhughəter; можливо, воно пов'язане з коренем *dheugh («доїти») — тобто, «та, що доїть» (пор. дав.-інд. duhita — «дочка» і duh — «доїти»), але питання залишається остаточно не з'ясованим[3].
У давньоруській мові дъчи (як і праслов'янське *dъkti) відмінювалося аналогічно мати (*mati): дъчи, дъчере, дъчери, дъчерь, дъчерью, дъчере, називний відмінок множини дъчери тощо. Українська форма з прикінцевим «-ка» виникла як зменшена до дъчи (*дъчка), і стала відмінюватися як іменник І відміни. Так само змінилася форма слова і парадигма відмінювання в польській мові: праслов. *dъkti > ст.-пол. cora > ст.-пол. córa > córa + -ka > пол. córka.
Варіант «донька» з'явився внаслідок сприйняття кореневого «-ч» як зменшувального суфікса із заміною його на інший зменшувальний суфікс «-н».
Доданням приставки *pa- до *dъkti утворене слово, що позначає нерідну дочку — «падчерка» («падчірка»).
Зменшено-пестливі форми — «донька», «доця», «донечка», «дочечка».
Споріднені терміни
- Хрещена дочка — похресниця, хрещениця, дівчин(к)а чи жінка стосовно своїх хрещених батьків
- Названа дочка або прийомна дочка — дівчинка, яку взяли на виховання, прийняли за свою дочку, удочерили; приймачка
- Молочна дочка — жінка, вигодована у дитинстві нерідною матір'ю (молочною матір'ю), стосовно молочної матері
У культурі
Інше
- Дочірнє підприємство — суб'єкт господарювання
- Слово «філія», яким називають відокремлений підрозділ юридичної особи, походить від лат. filia — «дочка»
Див. також
Примітки
- ↑ Дочка // Словник української мови : в 11 т. — Київ : Наукова думка, 1970—1980.
- ↑ Донька // Словник української мови : в 11 т. — Київ : Наукова думка, 1970—1980.
- ↑ Етимологічний словник української мови : в 7 т. / редкол.: О. С. Мельничук (гол. ред.) та ін. — К. : Наукова думка, 1985. — Т. 2 : Д — Копці / Ін-т мовознавства ім. О. О. Потебні АН УРСР ; укл.: Н. С. Родзевич та ін. — 572 с.
Посилання
- Доня, донька // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1958. — Т. 2 : Д — Є, кн. 3. — С. 372. — 1000 екз.
- Дочка // Словник староукраїнської мови XIV—XV ст.: У 2 т. / Укл.: Д. Г. Гринчишин та інш. — Т. 1: А — М. — Київ: «Наукова думка», 1977. — С. 323.
- Терміни генеалогії.
- Ступені спорідненості і ступеня властивості[недоступне посилання з квітня 2019]