Київський національний академічний театр оперети
Київський національний академічний театр оперети | ||||
---|---|---|---|---|
| ||||
Київський національний академічний театр оперети | ||||
50°26′00″ пн. ш. 30°30′58″ сх. д. / 50.4335388900277763469° пн. ш. 30.51627778002777802° сх. д.Координати: 50°26′00″ пн. ш. 30°30′58″ сх. д. / 50.4335388900277763469° пн. ш. 30.51627778002777802° сх. д. | ||||
Країна |
![]() | |||
Місто | ||||
Адреса |
вул. Велика Васильківська, 53/3 | |||
Тип | оперетковий театр | |||
Статус | академічний театр | |||
Відкрито | 1934 | |||
Колишні назви |
Київський театр музичної комедії Національний зразковий театр | |||
Репертуар | класичні і сучасні музичні драми і комедії, мюзикли, костюмовані концерти і шоу-програми | |||
Керівництво |
Богдан Струтинський генеральний директор — художній керівник, Вадим Прокопенко головний балетмейстер, Олександр Білозуб головний художник | |||
operetta.com.ua | ||||
Ідентифікатори і посилання | ||||
![]() |
UA-80-382-0608 | |||
EUTA theatre ID | 3119 | |||
![]() | ||||
![]() |
Київський національний академічний театр оперети (Київська оперета) — оперетковий театр у Києві. Організовано у 1934 році як Державний театр музичної комедії УРСР, з 1966 року театр іменувався як Київський державний театр оперети, з 2004 року академічний, у 2009 році театру надано статус національного[1].
Загальні дані
Театр розміщено у будівлі колишнього Троїцького народного дому, збудованого на початку ХХ-го століття на благочинні кошти.
Сучасна реконструкція театру проектувалася групою архітекторів Київського інституту Діпроміст під керівництвом лауреата Шевченківської премії Ернеста Бикова.
Адреса театру: вул. Велика Васильківська, 53/3, м. Київ-03150 (Україна).
Керівники
- Струтинський Богдан Дмитрович — генеральний директор — художній керівник театру (з 2003), народний артист України.[2]
- Прокопенко Вадим Валерійович — головний балетмейстер (з 2011), заслужений артист України. 1980—2010 років цю посаду займав Сегаль Олександр Наумович.
- Сергій Дідок — головний диригент театру (з 2020), заслужений діяч мистецтв України. В 1983—1990 роках — Литвиненко Святослав Іванович, народний артист України.
- Опанасенко Олена Олександрівна — головний концертмейстер, заслужена артистка України.
- Ярошенко Ігор Вікторович — головний хормейстер, заслужений діяч мистецтв України.
- Мадараш Оксана Степанівна — диригент-постановник, народна артистка України.
- Білозуб Олександр Сергійович — головний художник, народний артист України
Репертуар і діяльність
В сучасності театр поряд з традиційними популярними оперетами здійснює також постановки мюзиклів, музичних вистав, музично-пластичних дійств, шоу-програм.
Майже кожного сезону колектив Київської оперети готує прем'єрну виставу (або й декілька прем'єр). 2008—2009 років (74-й театральний сезон) такими були оперета Імре Кальмана «Містер Ікс» та мюзикл «Лампа Аладдіна».
Творчий склад
- Народні артисти України
- Тимошко Тамара Михайлівна — народна артистка України (1980)
- Маковецька Людмила Георгіївна — народна артистка України (1985)
- Трофимчук Олександр Павлович — народний артист України (1989)
- Чемена Валентина Леонідівна — народна артистка України (1994)
- Павлінов Сергій Миколайович — народний артист України (1999)
- Камінська Ольга Іванівна — народна артистка України (1999)
- Альошина-Костюкова Вікторія Дмитрівна — народна артистка України (1997)
- Авдєєв Сергій Григорович — народний артист України (2019)
- Кравченко Олександр Іванович — народний артист України (1997)
- Богомаз Володимир Іванович — народний артист України (2008)
- Рожков Валентин Федорович — народний артист України (2009)
- Бутковський Микола Юхимович — народний артист України (2011)
- Бєльська Людмила Василівна — народна артистка України (2014)
- Бондаренко Сергій Григорович — народний артист України (2014)
- Лапіна Ірина Іванівна — народна артистка України (2014)
- Струтинський Богдан Дмитрович — художній керівник, народний артист України (2015)
- Мельниченко Сергій Григорович — народний артист України (2017)
- Литвиненко Святослав Іванович — народний артист України- диригент оркестру (1985)
- Левенець Ігор Анатолійович — народний артист України (2019)
- Мадараш Оксана Степанівна — диригент оркестру, народна артистка України (2019)
- Заслужені діячі мистецтв України
- Струтинський Богдан Дмитрович — художній керівник, народний артист України (2015)
- Ярошенко Ігор Вікторович — головний хормейстер
- Ворвулєв Володимир Миколайович — хормейстер (головний хормейстер 1989—2014)
- Дідок Сергій Володимирович — диригент[3]
- Заслужені артисти України
- Арбузова Олена
- Беспалова-Примак Ірина Володимирівна
- Гаврилюк Єлізавета Олександрівна
- Головчанська-Сивач Тамара Федорівна
- Голосняк Володимир Васильович
- Грегорчак-Одринська Галина Василівна
- Доброноженко Любов Володимирівна
- Довбня Ганна Петрівна
- Донченко-Бутковська Валентина Петрівна
- Зельдич Леонід Володимирович — артист оркестру
- Ільченко Юлія Володимирівна — артистка балету
- Кузьменко Любов Іванівна
- Курбанов Арсен Шахбазович — артист-вокаліст
- Наумов Сергій Олександрович
- Підгородецький Анатолій Миколайович
- Приймак Соломія Іванівна
- Прокопенко Вадим Валерійович — головний балетмейстер
- Середа-Голдун Ася Михайлівна
- Ходакова Тамара Анатоліївна
- Шарабурін Дмитро Олександрович
- Яцук Сергій Миколайович
- Булгаков Максим Олександович — артист балету
- Гриневко Лариса Мирославівна — артистка оркестру[3]
- Нагля Алевтина Степанівна — артистка хору
- Одринський Володимир Леонідович
- Прасолова Оксана Олександрівна
- Сазонова Яніна Миколаївна — артистка балету
- Заслужені працівники культури України
- Жмура Ольга Марківна
- Кравченко Зоя Борисівна
- Цуркан Вадим Лауренційович — артист балету
- Хабалікян Галина Миколаївна — начальник відділу
- Ловінська Антоніна Петрівна — начальник відділу
- Когут Оксана Володимирівна — комерційний директор
- Собко Володимир Георгійович — начальник відділу
- Сладкова Олена Геннадіївна — головний адміністратор
- Заслужений юрист України
- Листопадська Олена Євгенівна — заступник керівника
- Заслужений економіст України
- Залєвська Валентина Юріївна
Історія
Початок XX сторіччя
Саме в приміщенні Троїцького народного дому М. К. Садовський у 1907 році заснував перший стаціонарний театр в Україні. На сцені теперішньої оперети працювали корифеї українського театру початку ХХ ст. — його тодішньою примою була М. К. Заньковецька, свою акторську діяльність у 1916 році розпочав Лесь Курбас.
У 1917 році сама будівля театру зіграла важливу історичну роль, тут зібралися представники київського гарнізону для координації і керування процесом українізації підрозділів армії. На зібранні було створено Український військовий клуб ім. Гетьмана Павла Полуботка та визначено головне завдання — формування української армії.[4]
За часів Української Народної Республіки, театр отримав іншу назву — Національний зразковий театр.[4]
Наприкінці 1920-х років у приміщенні був клуб металістів і спортивні зали. Лише 1934 року театр відновлено як Державний театр музичної комедії УРСР.
Першою виставою наново організованого Театру музичної комедії стала оперета «Продавець птахів» К. Целлера (прем'єра — 1 грудня 1935 року). Поряд з нею, в репертуарі театру були оперети «Летюча миша» Й. Штрауса, «Циганська любов» Ф. Легара, «Синя борода» Ж. Оффенбаха. 1938 року на сцені театру була вперше поставлена українська оперета — «Весілля в Малинівці» О. Рябова.
В роки Другої світової війни театр було евакуйовано до Казахстану. Протягом багатьох років існування театру в ньому працювали такі актори як В. Новинська, Г. Лойко, М. Блашук, Л. Пресман, Д. Пономаренко, К. Мамикіна, Д. Шевцов та багато інших. Серед перших режисерів театру — С. Каргальський, Б. Балабан, О. Барсегян. Довгий час головним диригентом театру був композитор та диригент Олексій Рябов — автор відомих українських оперет «Весілля в Малинівці» (1938 рік), «Сорочинська ярмарка» (1943 рік), «Червона калина» (1954 рік).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ce/Troicki_public_house.jpg/250px-Troicki_public_house.jpg)
Троїцький народний будинок Київського товариства грамотності (Київський державний академічний театр оперети), 1901—1902. Архітектор Г. Антоновський.
Діяло Київське товариство грамотності (1902—1908), очолюване педагогом громадсько-політичним діячем В. Науменком.
У діяльності товариства брали участь відомі діячі науки і культури, громадсько-політичного та державного життя.
Розміщувалися:
- редакції журналів «Кіевская старина» (редактор В. Науменко) (1902—1906) та «Україна» (1907),
- відділення редакції газети «Рада» (1906—1908), що видавалася коштом Є. Чикаленка, редактори: Ф. Матушевський (1906—1907), М. Павловський (з 1907 р.), секретар — С. Петлюра.
Діяло правління Українського товариства «Просвіта» на пам'ять про Т. Г. Шевченка (1907—1910), голови: Б. Грінченко (1906—1909), С. Тимошенко (1909—1910).
Глядачеву залу народного будинку товариство здавало в оренду театральним колективам.
Тут виступала оперна група антрепренера М. Бородая (1902—1907, з перервами). 1907—1917 працював перший стаціонарний український професійний театр під керівництвом М. Садовського, який проживав у цьому будинку (1907—1920).
Тут працювали відомі діячі культури:
- співачка і драматична акторка М. Авсюкевич (1907—1917);
- актор, режисер Г. Березовський (1907—1917);
- акторка, народна артистка УСРР Г. Борисоглібська (1907—1917);
- художник І. Бурячок (1912—1917);
- актор, співак, режисер С. Бутовський (1909—1915);
- режисер, актор, театрознавець, народний артист СРСР В. Василько (1911—1915);
- композитор, диригент, співак, хореограф, етнограф, актор В. Верховинець (1906—1915);
- актор, режисер М. Вільшанський (1907—1916);
- поет, критик, перекладач, театрознавець, актор, режисер М. Вороний (1910—1912);
- диригент, музичний діяч П. Гончаров (1916—1917);
- акторка Н. Горленко (1912—1915);
- співачка і драматична акторка М. Гребінецька (1914—1917);
- драматична акторка і співачка З. Діброва (1908—1915);
- драматична акторка і співачка Є. Доля (1907—1915);
- актор І. Загорський (1907—1909);
- акторка, народна артистка Республіки М. Заньковецька (1907—1909);
- акторка Г. Затиркевич-Карпинська (1917);
- актор Є. Захарчук (1907—1917);
- співак і драматичний актор Т. Івлєв (1911—1917);
- актор, режисер П. Карабіневич (1917);
- оперний співак М. Карлашов (1910—1913);
- актор І. Ковалевський (1907—1917);
- актор, педагог, перекладач П. Коваленко (1910—1917);
- драматичний актор і співак, костюмер М. Колесник (1908—1917);
- драматична акторка, співачка, танцівниця П. Колесникова (1909—1917);
- актор, режисер О. Корольчук (1907—1917);
- хоровий диригент, композитор О. Кошиць (1912—1916);
- живописець, графік, архітектор, художник театру й кіно, майстер декоративно-ужиткового В. Кричевський (1907—1910);
- режисер, актор, теоретик театру, драматург, перекладач, народний артист Республіки Курбас Лесь (1916—1917);
- співачка і драматична акторка М. Лебедєва (1907—1915);
- актор, режисер, драматург, заслужений артист Республіки Ф. Левицький (1908—1917);
- співачка, народна артистка СРСР М. Литвиненко-Вольгемут (1912—1914);
- акторка Л. Ліницька (1909—1915);
- акторка М. Малиш-Федорець (1906—1917);
- драматичний актор і співак, народний артист УРСР Г. Маринич (1911—1914);
- актор, режисер, педагог, народний артист СРСР І. Мар'яненко (1907—1914; проживав у цьому будинку до початку 1920-х років);
- співак, народний артист УРСР М. Микиша (1910—1914);
- актор Ю. Милович (1907—1917);
- співак і драматичний актор Д. Мироненко (1910—1917);
- актор, перекладач С. Паньківський (1907—1917);
- актор О. Певний (1907—1909, 1914—1917);
- актор, режисер М. Петлішенко (1910—1915);
- журналіст, громадсько-політичний і державний діяч С. Петлюра (1908);
- співачка О. Петляш (1907—1912);
- співачка і драматична акторка О. Полянська (1907—1914);
- співак і драматичний актор Є. Рибчинський (1909—1917);
- актор, режисер Й. Стадник (1917);
- драматична акторка і співачка С. Стадникова (1915—1917);
- оперна співачка В. Старостинецька (1915—1917);
- поет, державний і громадський діяч, акад. ВУАН, Герой Соціалістичної Праці П. Тичина (1916—1917);
- акторка, фольклористка, письменниця С. Тобілевич (1908—1916);
- акторка, заслужена артистка УРСР Є. Хуторна (1907—1917);
- письменник, драматург, журналіст, режисер С. Черкасенко (1912—1917);
- актор, співак П. Чугай (1915—1917).
До ангажементу запрошувалися солісти київської опери Г. Внуковський, Ф. Павловський, У хорі співав майбутній народний артист СРСР І. Козловський (1918). З театром співпрацювали композитори М. Лисенко та К. Стеценко. На сцені Театру Миколи Садовського проводила репетиції трупа Леся Курбаса і розпочав вистави Молодий театр (1916—1917).
Від української революції 1917-21
У вересні 1917 р. відбулося відкриття Українського національного театру (з 1919 р. — Народний театр). Театром керував актор, режисер, народний артист СРСР, Герой Праці П. Саксаганський (1918—1922).
З січня 1923 р. — Театр ім. М. Заньковецької, який в тому ж році виїхав з Києва.
У театрі працював Олімпійський комітет, який займався підготовкою і проведенням першої Олімпіади в Російській імперії (1913).
Діяло Товариство «Український військовий клуб імені гетьмана Павла Полуботка» (1917—1918); керівники клубу — М. Міхновський, В. Павелко та інші.
Тимчасово працював Перший театр Української Радянської Республіки ім. Шевченка (травень-серпень 1919 р.).
З 1934 р. Державний театр музичної комедії УРСР ,1966 р. — Київський державний театр оперети (з 2004 р. — академічний).
В театрі працювали:
- акторка Г. Лисянська (1935)
- акторка, заслужена артистка УРСР Н. Аннікова (1956—1968);
- актор, режисер, заслужений артист Б. Балабан (1944—1947);
- актор, заслужений артист УРСР М. Блащук (1949—1978);
- художник кіно і театру Олексій Бобровников (1940-1950-ті роки, 1993);
- актор, заслужений артист В. Борисенко (1957—1989);
- актор, заслужений артист УРСР Ю. Бурих (1965—1985);
- акторка, заслужена артистка УСРР В. Варецька (1936—1937);
- актор, заслужений артист УРСР В. Васильєв-Гуменик (1936—1962);
- хореограф Є. Вігільов (1935—1940);
- режисер, заслужений артист РСФРР, народний артист УРСР В. Вільнер (1947—1950);
- заслужений артист УРСР, народний артист РРФСР В. Вржесинський (1968—1971);
- актор, народний артист УРСР Г. Горюшко (1969—2000);
- артистка балету, заслужена артистка УРСР Т. Ващенко-Демпель (1941—1962);
- театральний художник, заслужений діяч мистецтв УРСР М. Духновський (1950—1951);
- артист балету, балетмейстер, заслужений артист УРСР В. Єрмолаєв (1937—1960);
- режисер, заслужений артист УРСР І. Земгано (1948—1959);
- актор, режисер, заслужений артист УСРР С. Каргальський (1934—1937);
- співак, народний артист УРСР В. Козерацький (1937—1951);
- художник театру і кіно М. Ліпкін (1940-1950-ті роки);
- актор, заслужений артист УРСР Г. Лойко (1944—1967);
- композитор В. Лукашов (1950-1970-ті роки);
- акторка, заслужена артистка УРСР К. Мамикіна (1944—1989);
- акторка, заслуженна артистка УРСР Т. Гагаріна (1973—2003);
- художник театру, заслужений діяч мистецтв УРСР В. Меллер (1948—1950);
- актор, заслужений артист УРСР О. Михайлов (1955—1982);
- режисер, педагог, народна артистка УРСР І. Молостова (1962, 1968);
- режисер, педагог, заслужений діяч мистецтв УРСР, народний артист Чечено-Інгуської АРСР В. Неллі (1940, 1947, 1966);
- акторка, народна артистка УРСР В. Новинська (1935—1972);
- актор, заслужений артист УРСР М. Пилипенко (1936—1937);
- актор, народний артист УРСР Д. Пономаренко (1961—1967);
- актор, режисер Л. Пресман (1936—1985);
- акторка, заслужена артистка УРСР Ю. Росіна (1935—1949);
- режисер, заслужений діяч мистецтв РРФСР і Казахської РСР Б. Рябікін (1961—1970, 1990—1991);
- композитор, диригент, заслужений діяч мистецтв УРСР О. Рябов (1941—1955);
- акторка, заслужена артистка УРСР А. Савченко (1944—1963);
- композитор, заслужений артист Казахської РСР, заслужений діяч мистецтв УРСР О. Сандлер (1940-ві, 1960-1970-ті роки);
- актор, режисер, народний артист УРСР Л. Силаєв (1948—1958);
- актор, режисер, педагог, народний артист УРСР А. Скибенко (1949—1954);
- актор, режисер, народний артист УРСР М. Соколов (1958, 1966);
- театральний діяч, директор театру В. Стебловський (1939—1941);
- режисер О. Сумароков (1938—1942);
- артист балету, балетмейстер, заслужений артист УРСР Б. Таїров (1944—1972);
- художник театру, заслужений діяч мистецтв УРСР М. Улановський (1988—1990);
- художник театру і кіно М. Уманський (1947, 1948);
- актор і режисер оперети, заслужений діяч мистецтв РРФСР, народний артист Карельської АРСР О. Феона (1937, 1940);
- сценограф, художник, заслужений діяч мистецтв УРСР М. Френкель;
- артист оперети, заслужений артист УРСР Б. Хенкін (1935—1960);
- артист оперети, заслужений артист УРСР (1980) В. Оберенко (народний артист України з 1995);
- актор і режисер оперети, народний артист УРСР, заслужений діяч мистецтв ЧССР Д. Шевцов (1956-80);
- акторка, заслужена артистка УРСР Л. Запорожцева (1961—1985);
- співачка, артистка О. Юровська (1935—1960);
- художник театру й кіно Й. Юцевич (1940-1950-ті роки);
- головний балетмейтер нар.арт. УРСР О. Н. Сегаль (1980—2010);
- художній керівник нар.арт. України В. О. Шулаков (1988—2001);
- режисер-постановник (з 1981 до 1997 керівник театру), народний артист УРСР, перший лауреат Національної премії України імені Т. Шевченка — С. К. Сміян (1981—2014);
- хоровий диригент, заслужений артист України Сергій Адаменко (1989—1991).
Художні керівники театру
- 1934–1937 — Каргальський Сергій Іванович
- 1937–1947 — Хенкін Борис Аркадійович
- 1947–1950 — Вільнер Володимир Бертольдович
- 1950–1955 — Рябов Олексій Пантелеймонович
- 1956–1960 — Хенкін Борис Аркадійович
- 1961–1970 — Рябікін Борис Олександрович
- 1970–1973 — Барсегян Олександр Сергійович
- 1973–1975 — Митницький Едуард Маркович
- 1975–1981 — Бегма Володимир Володимирович (старший)
- 1981–1988 — Сміян Сергій Костянтинович
- 1988–1990 — Шулаков Віктор Олександрович
- 1990–1991 — Рябікін Борис Олександрович
- 1991–1997 — Сміян Сергій Костянтинович
- 1998–2001 — Шулаков Віктор Олександрович
- 2001–2003 — в.о. Шейко Володимир Олександрович
- з 2003 — Струтинський Богдан Дмитрович
Меморіальні дошки
- в пам'ять зборів і мітингів демократичних організацій Києва 1905 р. (1947, замінена в 1979 р.);
- в пам'ять утворення в 1905 р. перших профспілок робітників Києва (1925; скульп. Б. Кратко);
- Миколі Садовському (1957; скульп. Е. Фрідман, арх. Д. Демидович);
- Олексію Рябову (2007)[5] — (1899—1955) — українському композитору, скрипалю і диригенту, заслуженому діячу мистецтв УРСР.
Галерея
-
Будівля театру
-
Інтер'єр зали театру
-
Сцена з вистави «Містер Ікс», листопад 2008
-
Квитки і афіша на листопад 74-го сезону театру, 2008
-
Гастролі в Горькому. Квиток на виставу «Баядера», 1987
Див. також
Категорія Актори Київського національного академічного театру оперети.
Примітки
- ↑ Указ Президента України N 1073/2009 від 18 грудня 2009 року «Про надання Київському академічному театру оперети статусу національного»
- ↑ [1] [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.] на [2] [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.]
- ↑ а б Указ президента України
- ↑ а б О. Кучерук. 1917—1919, Київ. Адреси. Події. Люди. — Київ, 2008. — с. 20.
- ↑ http://history.org.ua/LiberUA/kiev_katalog/3.pdf
Посилання
- Київський театр оперети // Українська музична енциклопедія. У 2 т. Т. 2. [Е – К] / гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : Видавництво Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології НАН України, 2008. — С. 394-395.
- Офіційний сайт
- Ольга Жук Корифеї у своїй хаті. Київська оперета відзначила 100-річчя Першого стаціонарного українського театру і показала гримерку Марії Заньковецької // «Україна молода», № 246 за 27 грудня 2008 року
- Людмила Олтаржевська Спокуси «Лампи Аладдіна». У своїй новій виставі Київська оперета наголошує: любов дорожча за золото, навіть якщо воно блищить… говорить і танцює // «Україна молода», № 004 за 13 січня 2008 року
- Де завжди свято. Фільм про історію театру. 2009Відео
- Раніше народний дім товариства грамотності. Зараз тут знаходиться міський театр оперети.
|