Звіроловна яма
Звіроловна яма | |
![]() | |
Перша письмова згадка | 58 до н. е.[1] |
---|---|
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/Trou-de-loup.png/200px-Trou-de-loup.png)
Звіроловна яма (також вовча яма) — пастка для добування диких тварин.
Вовчі ями — поглиблення в землі у вигляді зрізаних конусів глибиною в зріст людини (1,75 м), діаметром по дну 0,5–0,7 метра, із вбитими в дно короткими, загостреними вгорі колами, розташованими в шаховому порядку у 4–5 рядів. Зверху вовча яма маскувалася.
Звіроловна яма використовується як пастка для добування диких тварин, переважно копитних тварин, а також ведмедів, вовків, росомах, лисиць, песців та інших.
Значно рідше ловлять ямами птахів: глухарів, рябчиків, фазанів, турачів. Ями вириваються довгастої форми, за розміром тварини, з прямовисними, забраними жердинами боками, і розміщуються у воротах особливих огорож, а також на стежках і взагалі в найбільш відвідуваних тваринами місцях. Зверху ями накриваються паличками, поверх яких насипається дерен, листя, мох та інше. Ловля заснована на тому, що тварина, не помічаючи закритої ями, провалюється в неї і не може звідти вибратися. Іноді всередині ями вривається загострений кілок, на який звір, при падінні, напореться. Рани від таких кілків можуть бути смертельними.[2]
При застосуванні вовчих ям на полюванні зазвичай ставиться умовний знак (мітка, визначений у даній місцевості знак, ганчірка певного кольору або інші), щоб уникнути загибелі людей.
Вовчі ями — одне з найдавніших загороджень, перешкод. Римляни їх застосовували при зміцненні своїх польових таборів. Описуються Юлієм Цезарем у своїй сьомій книзі «Коментарі про галльську війну». Цезар називає вовчу яму «лілією», за схожість з квіткою.[3]
Масово використовувалися в битві при Бородіно.[джерело?]
Застосовувалися в позиційних боях Першої світової війни.[4]
Під час війни у В'єтнамі вовчі ями часто використовувалися місцевими партизанами проти американських військ.[5] На дні вовчих ям встановлювали кілки з бамбуку, вістря змащували фекаліями або гниючими залишками трупів тварин для зараження жертв інфекцією. За статистичними даними, втрати особового складу американських солдатів від протипіхотних мін становили від 11 до 15 % поранених, а від вовчих ям — близько 2 %.
- ↑ Hirtius A., Caesar G. I. 73 // De Bello Gallico — Gaius Iulius Caesar, 0058.
- ↑ Ямы звероловные // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)
- ↑ Гай Юлий Цезарь. Записки о Галльской войне. Книга VII. Глава LXXIII.
- ↑ Гащишин, Адам Павлович (12 липня 2022). Історія І світової війни: бій на горі Осторогірка. Старосамбірські вісті.
- ↑ Тактика в'єтнамських партизанів.
- Кривошапкин. Енисейский округ и его жизнь — М. 1865.
- А. Силантьев. Обзор промысловых охот в России. — СПб., 1898.
- Ямы звероловные // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. — Т. XLIa (1904). (рос. дореф.)
- Цабель С. А. Фортификация // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. — Т. XXXVI (1902). (рос. дореф.)
- Волчьи ямы // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. — Т. VII (1892). (рос. дореф.)
- Волчьи ямы // Воинская честь — Гимнастика военная : [рос.]. — СПб. ; [М.] : Тип. т-ва И. В. Сытина[ru], 1912. — (Военная энциклопедия : [в 18 т.] / под ред. К. И. Величко [и др.] ; 1911—1915, т. 7). (рос.)
- Искусственные препятствия // Инкерман — Кальмар-зунд : [рос.]. — СПб. ; [М.] : Тип. т-ва И. В. Сытина[ru], 1913. — (Военная энциклопедия : [в 18 т.] / под ред. К. И. Величко [и др.] ; 1911—1915, т. 11). (рос.)
- Гай Юлий Цезарь. Галльская война. [Архівовано 22 грудня 2016 у Wayback Machine.] Перевод и комментарии академика М. М. Покровского.
|