Манефон
Манефон (дав.-гр. Μανέθων; лат. Manetho), точніше Манетон з Себенніта — давньоєгипетський історик і жрець з міста Себенніт в єгипетській Дельті, що жив за часів правління в Єгипті елліністичної династії Птолемеїв, в кінці IV – першій половині III ст. до н. е.
Життя та діяльність
Хоча до наших днів не збереглося багатьох відомостей про життя Манефона, імовірно, він жив і творив (за Василь Струве) в часи Птолемея I Сотера (323, формально 305-283 до н. е.) і Птолемея II Філадельфа (285-246 до н. е.). Якщо ж враховувати і згадку про Манефона в документі 240/241 до н. е., то він міг продовжувати свою діяльність і за правління Птолемея III Евергета (246-222 до н. е.).
Хоча Манефон був єгиптянином і займався єгипетською історією, писав він щирою грецькою мовою. Манефону, крім відомої «Історії Єгипту», іноді приписують такі твори, які також не дійшли до нашого часу:
- «Священна книга»,
- «Епітоми (скорочені виписки) з фізики» (Φυσικών ἐπιτομή),
- «Про свята» (Περί ἑορτών),
- «Про старожитності і благочесті» (Περί αρχαϊσμού και ευσεβείας),
- «Про виробництво кіфи» ,
- «Проти Геродота» (Τά πρός Ἡροδότου),
- «Книга Сотіс»
- Астрологічний твір в 6 книгах «Апотелесматіка» (Ἀποτελεσματικά).
Ймовірно, Манефон був жерцем (ἱερογραμμᾰτεύς) бога Ра в Геліополі. Збереглися згадки, що Манефон був одним з головних засновників і перших служителів культу Серапіса (синкретичного елліністичного божества, що з'єднував Осіріса і Апіса).
Історія Єгипту
Манефон є єдиним відомим нам давньоєгипетськими автором, що склав повноцінну історичну працю з історії Стародавнього Єгипту— «Історію Єгипту» ( «Егіптіку» , «Αἰγυπτιακά» ) в трьох книгах. Труд Манефона прийнято вважати історичним в сучасному сенсі слова (на відміну від більш ранніх історичних літописів Стародавнього Єгипту типу «Анналів Тутмоса III», які не робили висновків чи умовиводів, а всього лише констатували події), написаним за зразком «Історії» Геродота.
«Історія Єгипту», що збереглася до нашого часу лише в цитатах інших стародавніх авторів — Йосипа Флавія, Секста Іулія Африкана, Євсевія Кесарійського, Іоанна Малали, Георгія Синкелла та інших, є дуже цінним джерелом для єгиптологів, на який часто посилаються в питаннях коригування хронології правління фараонів.
Серед інших заслуг цієї праці слід зазначити, що в ній вперше вся історія Стародавнього Єгипту була розділена на періоди Давнього, Середнього і Нового царств (що відповідає 1-му, 2-му і 3-му томам «Історії Єгипту» Манефона). Хоча поділ Манефоном історії Єгипту був вельми умовним (оскільки він включав в кожен період по 10 династій фараонів без урахування конкретних історичних тенденцій і реалій), але в ледь видозміненому вигляді ця традиція збереглася і до нашого часу. Крім того, саме поняття «давньоєгипетська династія» було введено Манефоном для позначення ряду правителів, які правили послідовно і хто перебував у родинних стосунках.
Історію Єгипту Манефон починає з Гефеста - першого бога і людини. Його нащадками були Геліос, Крон і брати Осіріс і Тифон. Їм наслідував Гор. Потім правили напівбоги, духи і смертні. Всіх фараонів, починаючи з Менеса, Манефон розділив на 30 династій. Цим поділом єгиптологи користуються і нині.
Сучасні дослідники не завжди довіряють джерелами, що цитують Манефона (зокрема, в питаннях про діяльність Озарсіфа і про тривалість правління гіксосів), проте все ж вважається, що жрець-історик користувався достовірними староєгипетськими джерелами з царських і храмових архівів, зокрема, царськими списками.
Англійський єгиптолог Вільям Фліндерс Петрі писав про працю Манефона:
"Це твір був в його оригінальній формі найвищою мірою авторитетним. Складений за часів діяльного покровителя вченості - Птолемея Філадельфоса - і цілком можливо для великої бібліотеки, яку він створював, і написаний єгипетським жерцем, який знав, як використовувати всі документи, що дійшли до його днів, він має найсильніші зовнішні домагання на довіру. Ми знаємо навіть з фрагментів, що дісталися нашого часу, якими ґрунтовними і систематичними були єгипетські записи: хроніка усіх років і правлінь перших п'яти династій не має собі рівних ні в якій країні, і фрагмент її в Палермо показує, який в таку ранню епоху існував систематичний запис; в той час як пізніший Туринський папірус XVIII династії, або до неї, даючи час правління кожного короля з підсумовуванням в інтервалах, показує, що та ж сама схильність до точного обчислення зберігалася і в пізніші часи. Саме тоді були створені копії тих робіт, на які міг посилатися Манефон при складанні своєї історії для грецького світу"[1].
Манефон про євреїв
Манефон прямо про євреїв не говорить, проте згадує, що після вигнання з Єгипту гіксоси закріпилися в Юдеї і заснували Єрусалим. Крім того, єгипетський фараон зібрав прокажених і виселив їх на північний схід Єгипту, де вони підпали під вплив побіжного геліопольского жерця Озарсіфа (служителя Осіріса), який загітував їх тікати в Юдею.[2]
Спадщина
Відомості про Манефона і його твори дійшли до нас через посередництво стародавньої і середньовічної літератури на різних мовах (грецькій, латинській, вірменській, сирійській, арабській, давньоруській, грузинській і навіть санскриті). Ці матеріали досить докладно досліджені відносно грецької і латинської традиції, і більшої частини вірменської. Але до цих пір залишаються абсолютно не дослідженими відомості про Манефона в інших східних християнських і мусульманських письменників.
Антична грецько-латинська традиція
Твори історика Манефона відбилися у античних авторів, які писали на грецькій мові: (бл. 45 - 127) Плутарх Херонейський, Птолемей Мендесський, Апіон Оасійський, син Плейстоніка (народ. бл. 30 до н. е.), Херемон Олександрійський (I ст.), Манефон астролог (I-II ст.), Порфірій (бл. 234-303), Іамбліх Халкісскій (бл. 250-330), Діоген Лаертський (1-ша пол. III в). Компіляціями з Манефона на грецькій мові користувалися в своїх працях Ератосфен Киренський (III ст. до н. е.), Йосип Флавій (37 - після 100) і Клавдій Еліан (бл. 170 - після 222).
Компіляцією з відомостями з Манефона користувався також Публій Корнелій Тацит (бл. 58 - 117), що писав латинською мовою.
Яка частина відомостей про Стародавній Єгипет в творах Гекатея Абдерського (IV-III ст. до н. е.), Діодора Сицилійського(Бл. 90 - 21 до н. е. ), Марка Теренція Варрона Реатінского (116 - 27 до н. е.), Гая Плінія Старшого (23 - 79) належить до традиції Манефона - залишається предметом дискусій.
Християнська традиція
Пізніше «Єгіптіаку» Манефона, через хронологічні вибірки з неї, використовували багато разів пізньоантичні і середньовічні літописці для своїх хронологий. З них найбільш важливі Секст Іулій Африкан (II-III ст.), Теофіл Антіохійський (II ст.), Євсебія Памфіл Кесарейський (бл. 263-339), Іоанн Малала (бл. 491-578), автор «Великодньої хроніки» (VII ст.), Георгій Синкелл (VIII-IX ст.) та інші, які писали на грецькому;
Ієронім (бл. 342-420.), Автор «Excerpta latina barbari», Іоанн Анній Вітербенский (XIV в.) і інші - латинською (бл. VI ст.);
Мойсей Хоренський (V ст.), Перекладач хроніки Евсебія (VI ст.), Самуїл Анійський (XI ст.) і деякі інші хроністи — вірменською мовою.
На сирійській мові
Ілля Насібінский (1008-1048), Михайло Сирієць (XII-XIII ст.), Григорій Іоанн Баргебрей (1226-1286) і ін. хроністи— сирійською мовою користуються (крім Африкана і Евсебія) третьою хронологічною канвою Манефона, яка ведеться з грецького хроніста Андроніка.
На грузинській мові
Є також давньогрузинські переклади грецьких хронік (Іоанна Малали, Георгія Амартола) з витягами з Манефона.
Пізня латинська традиція
В західноєвропейських хроніках також містяться відомості, які ведуться з Манефона (через латинський переклад «Хроніки» Євсевія Кесарійського, зроблений Ієронімом Стридонським). Короткі витяги з Манефона латинською мовою розкидані по творах деяких європейських письменників - в 1 кн. «Історії франків» Григорія Турського (539-594), в «Загальній хроніці» Еккехард з Аури (XII ст.) і ін. Найбільш повно передає відомості Манефона Іоанн Анній Вітербський)(лат. Joannes Annius Viterb(i)ensis) (1432–1502).
На слов'янських мовах
В давньоруських перекладах пізніх грецьких хронік (Іоанна Малали, Георгія Синкелла та інших), в російських хронографах та інших творах маються витяги з Манефона. З них в основному видані джерела, що містять уривки з Іоанна Малала (тобто з 1-й книги «Егіптіакі»).
У «Хроніці всього світу» Мартіна Бєльського (1494-1575) маються витяги з Манефона польською мовою.
На арабській мові
Ранній арабський переклад Манефона (IX в.) ведеться в основному з грецької традиції Евсебія (відображає 2-ю і 3-ю книги «Егіптіакі») і переказується більш ніж десятком знаменитих східних літописців: Агапій Гієрапольский (пом. після 941.), Якуби (пом. 897/905.), Аль-Масуді (пом. 965), Біруни (973–1048), Якут (1178–1229), Ібн аль-Асир (пом. 1233), Макрізі (1364–1442) та багато інших.
На санскриті
Тільки астрологічна традиція про Манефона (перекладення «Апотелесматікі» III або IV ст.) збереглася на санскриті.
Джерела
- Манефон. История Египта. [Папирусные отрывки] [1] (на др.-греч.)
- Manetho. [Works] / With an Engl. transl. by W. G. Waddell. — London; Cambridge, 1940. — (The Loeb Classical Library; 350). ISBN 0-674-99385-3.
- Манефон. Рассказ… о первой и второй династиях согласно Африкану // Эмери У. Б. Архаический Египет. — СПб.: Нева; Летний сад, 2001. — (Александр. б-ка. Сер.: «Египет»). — С. 308—309.
- Диоген Лаэртский. О жизни, учениях и изречениях знаменитых философов. — 2-е изд. — М., 1986.
- Иосиф Флавий. О древности еврейского народа. Против Апиона: 1) Пер. А. Пумпянский // «Гакармель». — Вильно, 1860; 2) Пер. Я. Израэльсона и Г. Генкеля. — СПб., 1895; 3) Пер. А. В. Вдовиченко // Филон Александрийский. Против Флакка. О Посольстве к Гаю; Иосиф Флавий. О древности еврейского народа. Против Апиона. — М.: Иерусалим, 1994; 4) Греческие и римские авторы о евреях и иудаизме. — М.: Иерусалим, 1997. — Т. 1.
- Истрин В. М. Хроника Иоанна Малалы в славянском переводе.— М., 1994.
- Пасхальная хроника / Пер. с греч., вступ. ст., коммент. Л. А. Самуткиной. — СПб.: Алетейя, 2004. — [Ч. 1]. ISBN 5-89329-686-9
- Плутарх. Исида и Осирис. — Киев, 1996.
Примітки
Література
- Берлев О. Д. Египет // Источниковедение истории Древнего Востока. — М., 1984.
- Струве В. В. Манефон и его время. — СПб.: Нева; Летний сад, 2003. — 480 с. — (Александр. б-ка. Сер.: «Египет»).
- Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
Посилання
- Манефон — енциклопедична стаття з сайту «Древний Египет».