Мюнстер (сир)
Мюнстер фр. Munster | |
---|---|
![]() | |
Альтернативна назва | Мюнстер-Жером фр. Munster-géromé |
Країна походження | Франція |
Регіон | департаменти Вогези, Верхній Рейн і Нижній Рейн |
Відомий з | VII століття |
Основа | коров'яче молоко |
Пастеризованість | лише в промисловому виробництві |
Структура | м'який |
Розміри | діаметр 13-19 см, висота 2,4-8 см |
Вага | 450–500 г |
Витримка | 5 тижнів — 3 місяці |
Сертифікація | AOC, 1978, 1986 |
Мюнстер фр. Munster, [mœ̃stɛʁ]), або Мюнстер-Жером (фр. Munster-géromé) — французький м'який сир[de] із коров'ячого молока з вимитою скоринкою з Вогези та особливо традиційний сир ельзаської Мюнстерської долини (фр. Vallée de Munster) з регіону Гранд-Ест. В ельзаському діалекті його називають Minschtrkas.
Також існують окремі різновиди сиру мюнстер: німецький нім. Munsterkäse й американський англ. Muenster cheese, який виробляють з французького сиру мюнстер.
Мюнстер — це червоний помазаний сир[de] традиційно приготований з сирого молока, а також з пастеризованого молока вогезької породи корів. Це один з найвідоміших регіональних сирних делікатесів Ельзасу та найвідоміший сир Вогези[1]. У ЄС сир внесено у перелік харчових продуктів із захищеним позначенням походженням (AOP) та може виготовлятись виключно в регіоні мюнстер або мюнстер-жером. Різновид сир з мюнстер-Жерому — це варіант сиру з боку лотаринзької Вогези, який відрізняється від класичного мюнстера за своєю технологією виробництва.
Характеристика
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1f/Munster_02.jpg/220px-Munster_02.jpg)
Разом з бельгійським сиром Ерв, Лімбургер та Ромадур[de], мюнстер вважається одним з найвідоміших м’яких сирів з червоною помазанкою та характеризуються як малосолений сир циліндричної форми. Зазвичай це паляниці діаметром від 13 до 19 см та висотою від 24 до 80 мм[2][3]. Вага становить мінімум 450 г та максимум 1000 г. Маленький мюнстер називається фр. Petit Munster має діаметр від 7 до 12 см з висотою від 20 до 60 мм. Його вага становить близько 120 гм[2][3].
Сир має тонкий червоний помазаний шар на вимитій, гладкій та трохи вологій скоринцім[4][2]. Скоринка жовта, помаранчева або червоно-помаранчева через червону пляму. Характеристики бактеріального шару можуть бути різними[2][5]. Його можна розколоти та частково розрідити в сирних колах під час фермерського виробництва.
Сирне тісто гладеньке, від кремово-м’якого до живого, еластичне та має колір від світло-жовтого до жовтого. У деяких виробників сирне тісто фарбують орлеанським барвником аннато[de], що робить його темнішим та інтенсивнішим від жовтого до жовто-помаранчевого кольору[6]. Він немає сирних дірок, або має їх лише декілька дірок в тісті[7]. Сиру притаманний різкий, сильний та проникливий запах, який виникає при дозріванні[8]. Молодий мюнстер має кремову та дещо сипучу консистенцію, на смак він «свіжий, горіховий та повний»[9]. Смак зрілого мюнстера «міцний та повний характеру, інтенсивний та ароматний»[9].
Вміст жиру в сухому[de] мюнстері становить не менше 40%[7], в середньому він становить від 45%[2] до 50% [7]. Найбільш суха маса повинна мати не менше 40% від сирної маси. Середній зміст солі в сирі становить 2,7%, вміст кальцію — 0,22% (відповідає вмісту кальцію в жирі та в речовині без солі, дорівнюючи 1,04%, вміст фосфору становить — 0,18%[7].
Мюнстер крім чистого виду без домішок — також виготовляється з насінням тмину (відомий як фр. Munster au cumin або фр. Munster cumé)[9].
Історія
Походження та поширення
Мюнстер походить з Фехталя в районі мюнстера з Мюнстерської долини у Вогезах Ельзасу[10][11]. Долина була названа «Грегорієнталь», «Мюнстерталь» або «Валле де Мюнстер» на честь ірландських, а потім італійських бенедиктинських монахів, які мешкали тут з 668 року[7]. За традицією, навколо монастиря поселились фермери, які випасали своїх корів на високих пасовищах, безлісому та трав’яному ландшафті в цьому районі для поліпшення молочарства, й відповідно, збільшити виробництв сиру[12]. Повідомлення приблизно 850 року повідомляють про регулярне підіймання води пасовищ в цій частині Вогезів. Через це основні місця сирового промислу знаходяться на східних схилах гір від 1000 до 1425 метрів[7]. За традицією, 25 травня в день Урбана[de] молочні фермери та всі зайняті молочним господарством люди вирушають в похід, щоб вивести своїх корів на високогірні пасовища[5].
Постійні зміни випасання корів поширив мюнстер в лотаринзький бік Вогезів, де вже були розташовані ферми та сироварні. Місто Санкт-Жерард-Маре засноване 1285 року лотаринжцями та ельзасцями й серед людей отримав назву Жерарме, на діалекті Жероме. Жерарме став швидко розвивальним торговим центром як для ельзаського мюнстера, так і для Лотарингії Жероме. Припис до мюнстера — «жером» — офіційно визнаний 1969 року[11]. Сьогодні м’який сир з промитою скоринкою на схід від Вогезів в Ельзасі називається мюнстер, а на захід від гірського хреба в Лотарінгії — мюнстер-жером[11].
Індустріалізація
Спочатку виробництво сиру здійснювалось на селянських молочних фермах, але пізніше його стали виготовляти більші сироварні та молочні заводи (молочарні). Тому сир від фермерів називають Munster fermier, а сир з молочного заводу Munster laitier[11]. Промислове виробництво сиру на молочних заводах почалось лише на початку XX століття. 1968 року близько 400 тонн мюнстера вироблено на молочних заводах та близько 100 тонн мюнстера в сільських фермерських господарств[7].
Так само як мюнстер-жером, мюнстер та жером теж отримали сертифікат від Контролю справжності походження 1978 року. У 1998 році мюнстер та мюнстер-Жером поруч з іншими органічними продуктами визнані такими, які потребують охорони від підробок тим самим Контролем[13]. Ця вимога спричинена також особливими вимогами до якості, а також визначає особливі умови виготовлення мюнстера. Наприклад, порізаний сир заборонено мити або місити для набуття форми. Визначно, що існують категорії сиру: крафтові (фермерські), кооперативні[de] та індустріальні (виробничі)[de]. Якщо сири, які не дозрівають на місці їх виробництва, то має бути вказано як місце виробництва, так і місце дозрівання. Виготовлення сирів обмежено департаментами Нижній Рейн, Верхній Рейн, Вогези, Мерт і Мозель, Мозель, Верхня Сона та територія Бельфор. Молоко має бути пастеризованим та цільним або сирим молоком корів вогезької породи[12].
Мюнстер — це один з найпопулярніших сирів Франції та станом на 2017 рік посідає шосте місце з виготовлення всіх сирів Франції[12]. За даними Національного інституту походження та якості (INAO) кожного року виготовляється близько 6500 тонн мюнстера. Об’єми виробництва за останні роки є меншими з понад 6600 тонн 2014 року до близько 6300 тонн 2017 року. Якщо порівнювати з показниками 2005 по 2007 роки, де кожен рік виготовлялось понад 8000 тонн на рік, то об’єми виробництва суттєво знизились[14][15][16]. Найбільші виробники мюнстера — Fromages Ermitage та дочірні компанії групи Sodiaal Fromagerie de Blamont та Compagnie des fromages et RicheMonts[17].
Münsterkäse та Muenster cheese
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/Block_of_Muenster_cheese.jpg/220px-Block_of_Muenster_cheese.jpg)
Окрім мюнстер-жером, який має підтвердження походження, існує сир типу мунстер нім. Munster та мунстерський сир англ. Muenster cheese який виготовляють на міжнародному рівні, особливо в інших частинах Франції, Німеччини, Швейцарії, США. У Швейцарії такий тип сиру називаютьнім. Munster Chäs[18]. В Сполучних Штатах сир отримав популярність завдяки німецьким мігрантам[19]. Разом з тим процес виготовлення відрізняється від оригінального мюнстера. Наприклад, підігрів являється звичною практикою[10]. В Німеччині виробництво сиру мюнстер вже регулюється[de] постановою про сири в пізнішій редакції 1951 року[20] та в чинній від 2016 року й описаний як стандартний ґатунок[21].
Виробництво
Мюнстер та мюнстер-жером традиційно виготовляють або на невеликих молочних заводів та молочних фермах, як Munster fermier, або на великих молочних заводах, як Munster laitier. Ці два способи виготовлення принципово не відрізняються. Виробництво сиру на молочних заводах, яке виготовляються у сільській місцині орієнтоване на більш ефективне виробництво. Зазвичай зі 100 літрів молока виготовляється від 12 до 14 кг сиру[7].
Традиційне виробництво
Фермерське (традиційне) виготовлення мюнстера зазвичай виготовляють один раз в день з кінця травня до початку жовтня із суміші дозрілого вечірнього молока попереднього дня з ранковим молоком вогезьких корів. Жером, з іншого боку, вимовляється два рази в день. Сире молоко зазвичай використовують фермери. Інакше, на молочних заводах сир зазвичай виготовляється з пастеризованого та попереднього визрілого молока, хоч самі молочні продукти нічим не відрізняються. Молоко, частково доводять до вмісту близько 3,4% жирності шляхом змішування його з напівжирним молоком. Сичужний фермент, тобто додавання сичужного ферменту для осаду молочного білку відбувається з молоком, яке є трохи нагрітим або коров’ячим в мідному котлі. У східних Вогезах температура зазвичай становить від 26 до 30°C. Потім сирну масу нарізають хрест-навхрест шаблею або сирною арфою до того часу, поки сир не перетвориться в шматочки розміром з горіх. Наостанок, його знову деформують та роблять нерухомим на 30-60 хвилин, щоб сир не міг осісти в сиворотці[7].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/AOC_Munster.jpg/220px-AOC_Munster.jpg)
Потім сир вичерпують за допомогою запіканок та вкладають у форми для сиру. Деколи кмин додають у сир при черпанні, щоб приготовити вид сиру Munster au cumin[7]. Традиційно використовувались перфоровані дерев’яні форми, рисаки, діаметром від 15 до 18 см та вистою від 8 до 10 см. Вже діаметром від 20 до 22 см та висотою в 30 см або діаметром від 36 до 40 см та висотою використовувались форму для сиру також від 15 до 18 см, які були покриті тканиною. Водночас всі вони замінювались формами з лужного або емальовано листового заліза. Приблизно після 5-6 годин буханки вперше перевертають, а ще через 5-6 годин їм надають нову форму або форми чистять від будь-якого сміття та недоліків перфорації. У перший день сирні кола перевертають чотири рази, а сироватка ще стікає впродовж три-чотири дні. Сири зберігаються при температурі від 18 до 20°C[7]. Взимку, коли холодніше, на долинах молочних заводів зберігають від 15 до 20°C. В Saulxures, на четвертий день, після того, як злита сироватка, від двох до трьох днів кладуть один на одного в одній формі на один день, а потім залишки сироватки витісняються легким пресуванням[7].
Після пресу сир спочатку солять вручну повареною сіллю від 3 до 3,5%; потім сири залишають сушити на вулицю на п’ять-шість днів. Потім дозрівання відбувається в погребі за температури від 10 до 14°C на стелажах, які раніше були покриті очеретом або житній соломі, а після викладені дерев’яними сирними дошками. Сорт Munster дозріває від чотирьох до шести тижнів, Munster Petite - близько двох тижнів, а Géromé - від двох до п’яти місяців та залежить від розміру. Як червоне помазання, так і червоний культурний сир, поверхня сиру регулярно промивається (приблизно три рази на тиждень) сумішшю води та додається червоний барвник й 2-3% повареної солі, яку солячи та змазуючи до часу дозрівання[7]. У підсумку сир покривається жовтою скоринкою від темно-жовтого до помаранчевого кольору, викликаний бактеріями.
Пакують сир в пергамент або парафіновий папір та складають в ящики з ДСП.
Промислове виробництво
Промислове виробництво Munster laitier на молочних заводах, на відміну від традиційного виготовлення сиру не використовує сире молоко[de], а пастеризоване шляхом нагрівання до 72°C. Жирність молока становить 3,15%, кислотність складає близько 6,5°SH або 15,5° D. В молоці частково використовують барвник Орлеан перед тим, як довести до попереднього дозрівання 0,15% закваски. Попереднє дозрівання йде від 18 до 20 годин й цей процес робиться у великих резервуарах для збереження молока об’ємом до 30000 літрів. Потім до молока додають елементи закваски та воно перетворюється у сирну масу. Сичужний фермент додається до молока й приблизно від 22 до 32 мілілітрів сичужного ферменту. Для концентрації сичужного ферменту: 1: 10000 додається до 100 літрів молока[7].
Загальний час дії ферментів становить близько двох годин. Отриманий сир швидко нарізається кубиками з крайньою довжиною від 1,5 до 3 см за допомогою ножа для сиру, потім сир відстоюється й сир віддаляється від сироватки (синерезис) впродовж 3-5 хвилин. Потім сироватка знімається якмога скоріше, та приблизно після 75 хвилин після сичужний сир черпається з форми, зробленої з листового заліза, алюмінію або пластика. Одразу після заповнення форми сиру його вперше перевертають. Всього це відбувається чотири рази у перший день. Сироватка вивантажується впродовж 21-24 годин, засолювання відбувається вручну або через багаторазові солені ванни впродовж перших 36 годин до часу, поки вміст солі не досягатиме у 2%. Сушіння відбувається впродовж 24 годин за температури 18°C й відносної вологості 70-75%, після чого сири залишаються та дозрівають впродовж чотирьох-п’яти тижнів при 11-16°C й відносної вологості в 90-95%. Під час дозрівання сир миють, мажуть та перевертають через день[7].
Сир запаковують целофан, ламінований на пергаменті. Потім фасовані сири кладуть в картоні коробки або картоні ящики. Ящики складають в транспортні ящики та транспортують за температури 3–4°C[7].
Культура закваски та мікробіологія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/13/Petit_Munster-92568.jpg/220px-Petit_Munster-92568.jpg)
Під час дозрівання сири промивають фізіологічним розчином приблизно кожні два дні, а потім змазують червоною помазанкою, яка допомагає дозрівати й розвитку характерного смаку та запаху сиру. Мазок складається з основних культур бактерій Brevibacterium linens як найтиповіша бактерія червоного мазка, але сир також містить інші типи бактерії: Enterococcus faecium та Lactobacillus plantarum. Крім того, багато інших бактерій та грибків заселяють дозрівши сир, а отже, формують типову дозрілу флору. Перш за все на дріжджах регулярно виявляють на поверхневості дозрілих червоних мазків сирів, і спочатку вони номінують через їх стійкість до солі та кислот, коли у цей же час змазування поступово збільшує частку бактерій червоного мазка та інших бактерій, які домінують їх до кінця дозрівання сиру[22]. Червона флора мазка також відповідає за почервоніння скоринки сиру, яка викликається утворення каротиноїдів та інших пігментів бактеріями та дріжджами під час їхнього перебування на скоринці[6].
Під час дозрівання білка та ліпіди інші інгредієнти молока та сиру розщеплюються. Типові продукти розпещуючись утворюють для присутніх бактерій та грибків, які накопичуються в сирі та утворюють характерний аромат, запах та смак. В залежності від типу сиру склад компонентів може сильно відрізнятись. В мюнстері, наприклад, можна виявити тіол (етіл-3-меркаптопропионат), який існує як правильно лише у вині, що вказує на те, що продукт сиру є розщепленням сірої речовини амінокислот[23].
Окрім того, бактерії, які важливі для сиру можуть колонізувати та нейтралізувати небажані бактерії, і це перш за все Listeria та особливо Listeria monocytogenes, які можуть заражати сир. Listeria виробляє отруйні речовини та відповідно викликає отруйні дії на людський організм. Водночас вона може викликати симптоми від легкого дискомфорту до важких форм кишково-шлункового дискомфорту й гострого харчового отруєння в залежності від об’єму зараження. Отже, колонізації бактерії Listeria на сир перешкоджає сирна флора, яка є в сирі, тобто бактерія червоного мазка, і це перш за все штами Enterococcus faecium[24][25] та Lactobacillus plantarum[26], які інгібують колонізацію шкідливих бактерій.
Дефекти якості
Під час виготовлення мюнстера можуть виникати помилки, які впливають на якість сиру. Наприклад, неякісний дренаж сироватки через недостатньо підкислення сиру або недостатнього засолення та може викликати надмірне зростання вмісту шкідливих бактерій сир може бути вкрай жирним та мати розріджувальну шкірку. Занадто низька вологість під час дозрівання викликає висихання та розтріскування скоринка. Занадто довгий час дозрівання молока або закислення сиру може призвести до крейдової текстури сирного тіста та погіршити смак[7].
Споживання й кулінарія
Мюнстер споживають в чистому вигляді за кімнатної температури або посипають невеликою кількістю тмину, який подається окремо. Можна подавати з цибулею або свіжим хлібом[1]. Рекомендації визначають, що охолоджений сир не можна споживати одразу з холодильника, адже його слід спочатку довести до кімнатної температури[20]. Сомельє Маркус Дель Монего вказав в інтерв’ю: «ароматний, міцний мюнстер або насичений рокфор — це (...) скорше стара школа поціновувачів сиру»[27].
Сир подається окремо або в складі сирної нарізки. В Ельзасі його також споживають як доповнення до смаженої картоплі або картоплі в мундирі, а також до печеного сиру[1] або до фламбе (Tarte flambée au munster)[12]. Зазвичай подають традиційні ельзаські страви або ельзаське пиво (Kronenbourg)[9], склянку кіршвассера[de] також можна подавати з молодим мюнстером[8].
У путівнику по Бедекеру в Ельзасі та Вогезам сир описано як завершення типової регіональної для трапези доярок, яка складається з м’ясного пирога як закуска та типовий ельзаське картопляний пиріг з копченою свиною лопаткою. Як десерт мюнстер подають ... зі вершкового сиру зі сливками та вишнями, а також чорничний торт[8].
2007 року опублікований рецепт картопляного капучино з мюнстером від найкращого ельзаського шеф-кухаря Жан-Жоржа Кляйа. Мюнстерський мус готується з пташиного бульйону, сливок, арахісового масла, желатина та мюнстер розливається в сифон. Мус спіниться на пюре з теплою картоплею в мундирі з маслом, молоком або шар цибулі, посипається кмином і подається теплим[2].
Див. також
Примітки
- ↑ а б в Baedeker.
- ↑ а б в г д е Larousse.
- ↑ а б AOP 1986.
- ↑ Hering.
- ↑ а б Donnelly 2016 502.
- ↑ а б Dufossé et al. 2005.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п р с т у Mair-Waldburg 1974 Frankreich.
- ↑ а б в Harbutt 2011.
- ↑ а б в г Engelmann & Holler 2008.
- ↑ а б Mair-Waldburg 1974.
- ↑ а б в г Kielwein & Luh 1979.
- ↑ а б в г kaesewelten.
- ↑ AOP.
- ↑ INAO 2015.
- ↑ INAO 2016.
- ↑ INAO 2017.
- ↑ Bohlinger 2019.
- ↑ Його виготовляє компанія Fromagerie M. M. Bory SA в Дізі .
- ↑ Kindstedt 2012.
- ↑ а б Mair-Waldburg 1974 Deutschland.
- ↑ Käseverordnung.
- ↑ Corsetti et al. 2012.
- ↑ Sourabié et al. 2008.
- ↑ Izquierdo et al. 2009.
- ↑ Izquierdo et al. 2009b.
- ↑ Ennahar et al. 1998.
- ↑ Engelmann & Holler 2008 96.
Джерела
- Джерела
- Chiffres clés 2015 des produits sous signes de la qualité et de l’origine: Produits laitiers AOP et IGP // Institut National de L'Origine er de la Qualité (INAO)/Conseil National des Appellations D’Origine Laitíeres (CNAOL). — 2019.
- Chiffres clés 2016 des produits sous signes de la qualité et de l’origine: Produits laitiers AOP et IGP // Institut National de L'Origine er de la Qualité (INAO)/Conseil National des Appellations D’Origine Laitíeres (CNAOL). — 2019.
- Chiffres clés 2017 des produits sous signes de la qualité et de l’origine: Produits laitiers AOP et IGP // Institut National de L'Origine er de la Qualité (INAO)/Conseil National des Appellations D’Origine Laitíeres (CNAOL). — 2019.
- Література
- Kielwein G., Luh H. K. Münster und Jérome – goldgelbe Iren aus den Vogesen // Internationale Käsekunde. — Stuttgart : Seewald Verlag, 1979. — С. 192–194. — ISBN 3-512-00540-3.
- Mair-Waldburg H. Munster, Münster // Handbuch der Käse. Käse der Welt von A–Z. Eine Enzyklopädie. — Kempten : Volkswirtschaftlicher Verlag, 1974. — С. 612.
- Stahle G. Munster in Frankreich // Handbuch der Käse. Käse der Welt von A–Z. Eine Enzyklopädie / Mair-Waldburg H. — Kempten : Volkswirtschaftlicher Verlag, 1974. — С. 612–614.
- Wanner J. und Heferle B. Münster in Deutschland (BRD) // Handbuch der Käse. Käse der Welt von A–Z. Eine Enzyklopädie / Mair-Waldburg H. — Kempten : Volkswirtschaftlicher Verlag, 1974. — С. 614–615.
- Munster ou Munster-Géromè // Institut National des Appellations d’Origine. — Cahier des charges AOP de l'appellation munster-géromé enregistré à la Commission européenne, 1986. — ISBN 3-512-00540-3.
- Lizenzausgabe N. Herings Lexikon der Küche // Fachbuchverlag Pfanneberg, Haan-Gruiten 2012 / Herrmann F. J. (Hrsg.). — Hamburg, 2016. — С. 618. — ISBN 978-3-86820-344-8.
- Kindstedt P. Cheese and Culture: A History of Cheese and its Place in Western Civilization / Herrmann F. J. (Hrsg.). — Hamburg : Chelsea Green Publishing, 2012. — С. 210. — ISBN 978-3-86820-344-8.
- der Kommission vom 12. Juni 1996 zur Eintragung geographischer Angaben und Ursprungsbezeichnungen gemäß dem Verfahren nach Artikel 17 der Verordnung (EWG) Nr. 2081/92 des Rates. // — Die Kommission der Europäischen Union, 1996. — ISBN 3-512-00540-3.
- Bourmer A. Munsterkäse: Käse mit AOC-Siegel. — Elsass, Vogesen : Baedeker, 2013. — С. 64-65. — ISBN 978-3-8297-1365-8.
- Der grosse Larousse Gastronomique. — München : Christian Verlag, 2009. — С. 593–594. — ISBN 978-3-88472-900-7.
- Donnelly C. W. The Oxford Companion of Cheese. — Oxford University Press, 2016. — С. 502. — ISBN 978-0-19933088-1.
- Brigitte E., Holler P. Munster-Géromé (g.U.) // Das Feinschmecker-Handbuch Käse. — Königswinter, 2008. — С. 156. — ISBN 978-3-8331-5023-4.
- Harbutt J. (Hrsg.). Interview mit Markus Del Monego, Sommelier-Weltmeister und Master of Wine // Das Feinschmecker-Handbuch Käse. — Königswinter, 2008. — С. 96. — ISBN 978-3-8331-5023-4.
- Harbutt J. (Hrsg.). Käse der Welt. — München : Dorling Kindersley Verlag, 2011. — С. 70. — ISBN 978-3-8310-1733-1.
- Статті
- Munster // kaesewelten.info. — 2018. — September.
- Anlage 1 KäseV – Käseverordnung // Rechtsstand. — 2016. — September.
- Izquierdo E., Marchioni E., Aoude-Werner D., Hasselmann C., Ennahar S.. Smearing of soft cheese with Enterococcus faecium WHE 81, a multi-bacteriocin producer, against Listeria monocytogenes // Food Microbiology. — 2009. — № 26. — С. 16-20. — DOI: .
- Izquierdo E., Wagner C., Marchioni E., Aoude-Werner D., Ennahar S.. Enterocin 96, a novel class II bacteriocin produced by Enterococcus faecalis WHE 96, isolated from Munster cheese // Applied and Environmental Microbiology. — 2009. — № 75. — С. 4273–4276. — DOI: .
- Ennahar S., Assobhei O., Hasselmann C.. Smearing of soft cheese with Enterococcus faecium WHE 81, a multi-bacteriocin producer, against Listeria monocytogenes // Journal of Food Protection. — 1998. — № 61. — С. 186-191. — DOI: .
- Dufossé L., Galaup P., Carlet E., Flamin C., Valla A.. SSpectrocolorimetry in the CIE L*a*b* color space as useful tool for monitoring the ripening process and the quality of PDO red-smear soft cheeses // Food Research International. — 2005. — № 38. — С. 919–924. — DOI: .
- Sourabié A. M., Spinnler H-E., Bonnarme P., Saint-Eve A., Landaud S.. Identification of a Powerful Aroma Compound in Munster and Camembert Cheeses: Ethyl 3-Mercaptopropionate // Journal of Agricultural and Food Chemistry. — 2008. — № 56. — С. 4674–4680. — DOI: .
- Corsetti A., Rossi J., Gobbetti M.. Interactions between yeasts and bacteria in the smear surface-ripened cheeses // International Journal of Food Microbiology. — 2001. — № 69. — С. 1–10. — DOI: .
- Bohlinger P. L’AOP Munster partagée entre les exigences des producteurs fermiers et des gros transformateurs // Institut National de L'Origine er de la Qualité (INAO)/Conseil National des Appellations D’Origine Laitíeres (CNAOL). — 2017.
|
|
|