Сокаль
Сокаль | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
| |||||||||
Основні дані | |||||||||
Країна | ![]() | ||||||||
Регіон | Львівська область | ||||||||
Район | Червоноградський район | ||||||||
Громада | Сокальська міська | ||||||||
Засноване | |||||||||
Перша згадка | 1098 року | ||||||||
Магдебурзьке право | 1424 | ||||||||
Статус міста | від 1462 року | ||||||||
Населення | ▼ 20 373 (01.01.2022)[1] | ||||||||
- повне | ▼ 20 373 (01.01.2022)[1] | ||||||||
Площа | 8.47 км²[1] | ||||||||
Густота населення | 2519 осіб/км² | ||||||||
Поштові індекси | 80001 | ||||||||
Телефонний код | +380-3257 | ||||||||
Координати | 50°29′ пн. ш. 24°17′ сх. д.H G O | ||||||||
Назва мешканців | сокальчанин сокальчанка сокальчани | ||||||||
День міста | остання неділя травня | ||||||||
Відстань | |||||||||
Найближча залізнична станція | Сокаль | ||||||||
До обл./респ. центру | |||||||||
- залізницею | 95 км | ||||||||
- автошляхами | 78 км | ||||||||
Міська влада | |||||||||
Адреса | 80001, Львівська обл., Червоноградський р-н, м. Сокаль, вул. Шептицького, 44 | ||||||||
Вебсторінка | miskrada.sokal.lviv.ua | ||||||||
|
Сока́ль — місто на заході України, у Червоноградському районі Львівської області. Адміністративний центр Сокальської міської громади.
Місто Сокаль згадується в романі видатного чеського письменника Ярослава Гашека «Пригоди бравого вояка Швейка». У частині другій роману під назвою "На фронті" V розділ називається "Із Моста-на-Литаві в Сокаль".
Місто розташоване в північній Галичині, на правому березі Західного Бугу.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7e/%D0%92%D0%9F_%D0%B7%D0%B0%D0%BF%D0%B0%D0%B4_%D0%B1%D1%83%D0%B3_%D1%81%D0%BE%D0%BA%D0%B0%D0%BB%D1%8C_3.jpg/670px-%D0%92%D0%9F_%D0%B7%D0%B0%D0%BF%D0%B0%D0%B4_%D0%B1%D1%83%D0%B3_%D1%81%D0%BE%D0%BA%D0%B0%D0%BB%D1%8C_3.jpg)
У місті вологий континентальний клімат, з м'якою зимою та теплим літом. Середньорічна температура становить +7.5 °C.
Найпрохолодніший місяць січень, зі середньою температурою -4,4 °С, найтепліший місць липень, з середньою температурою +18 °C.
Опадів більше випадає в липні, у середньому 84 мм, найменше в січні — 31 мм опадів. За рік випадає близько 608 мм опадів.
|
Перша згадка 1411 року. За переказом, назва походить від слова «сокіл» (нібито колись тут було багато соколів). Проте імовірніше, що назва походить від ще дохристиянського імені половецького князя Сокала[джерело?], якого згадує автор «Слова о полку Ігоревім». Ще одна версія — від слова «сокаль», яке вживалося у староукраїнській мові в значенні «кухня» («їдальня»), яка могла стояти на місці переправи через річку Західний Буг. А ще у «Повісті минулих літ» за 1061 рік пише:
![]() |
Прийшли половці вперше на Руську Землю воювати. Всеволод тоді вийшов супроти них місяця лютого у другий день. І сталася битва межи ними, і перемогли половці Всеволода, і, спустошивши землю, відійшли. Се вперше було лихо для Руської землі од поганих безбожних ворогів. Князем же був у них Сокал. | ![]() |
Якщо врахувати, що наші князі не раз давали можливість поселятися степовикам у своїх володіннях, то цілком можливо, що міг осісти на берегах Бугу й половецький зверхник Сокал і заснувати тут свою оселю.
Назва не виявляє очевидних етимологічних зв'язків у слов'янській ойконімії.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c3/JABLONSKI%281847%29_p260_-_KLASZTOR_W_SOKALU.jpg/220px-JABLONSKI%281847%29_p260_-_KLASZTOR_W_SOKALU.jpg)
На території Сокаля виявлено археологічні знахідки з доби мезоліту, неоліту й бронзи, ранньої і княжої, грецькі, кельтські. Сокаль вперше згадується у документах 1098 року як Всеволож.[3] Перша згадка під сучасною назвою датована 1377 роком як одне із міст Белзького князівства. У 1424 році дістав магдебурзьке право — надане Земовитом Белзьким; з 1462 року Сокаль — повітове місто Белзького воєводства Польщі. Починаючи з 1499 року Сокаль зазнавав спустошливих набігів татар. 2 серпня 1519 року неподалік міста відбулась Би́тва під Со́калем між татарською ордою та польсько-литовсько-руським військом під проводом князя Костянтина Острозького, великого гетьмана Литовського. Перемогу в битві здобули татари. Після того, як 1519 місто було спалене татарами, його 1524 з ініціативи сокальського старости А. Тенчинського перенесли з лівого берега Західного Бугу на правий (це зробили і з огляду на те, що розташоване на лівому низькому березі місто страждало від повеней; є відомості, що переселення сокальців почалося 1517 року). У місті було 7 ремісничих цехів. Сокаль був пунктом, де товари перевантажували з возів на судна (саме тут Західний Буг ставав судноплавним), тут діяла державна митниця.
Після 1-го поділу Речі Посполитої 1772 року відійшов до Австрії (з 1867 року Австро-Угорщина). На початку 19 століття було розплановано новий центр міста за межами колишніх міських укріплень, а Старе місто перетворилося на район, заселений переважно євреями. У 1870-х роках прокладено шосе, яке з'єднало місто зі Львовом, 1884 — збудовано залізницю від Рави-Руської. У 1880-х роках у місті почали з'являтися промислові підприємства. На 1891 Сокаль входив до 30-ти найбільших міст Галичини, маючи 8 тис. мешканців. Протягом 1897—1905 у місті відкрив адвокатську канцелярію Євген Петрушевич (майбутній президент ЗУНР), з ініціативи якого було засновано ряд українських культурно-освітніх організацій, зокрема філію Львівського товариства «Просвіта» (1898).
Під час Першої світової війни з 13 серпня 1914 до липня 1915 зайнятий російськими військами. Після розпаду Австро-Угорщини (1918) — у складі Західноукраїнської Народної Республіки. У лютому 1919 року бої І корпусу Української Галицької Армії з поляками, влітку 1919 року Сокаль зайняло польське військо. З 1919 по 1939 належав Польщі, повітове місто Львівського воєводства. У 1930-х роках існував етнографічний музей «Сокальщина», експонати якого в більшості придбав адвокат д-р Богдан Чайковський в роках 1936—1939 (у 1941 році закатований більшовиками у Бригідках). Оскільки встановлений у 1939 році кордон між СРСР і Німеччиною пройшов по річці Західний Буг, лівобережна частина міста опинилася в Генеральній губернії та була перетворена на окремий населений пункт Забужжя (у повоєнний час поділений на Забужжя і Жвирку, які до 1951 перебували у складі Польщі, а згодом були приєднані до СРСР).
У період гітлерівської окупації (22 червня 1941 — 19 липня 1944) Сокаль був у складі Генеральної губернії. У цей час була знищена єврейська громада і зруйновані єврейські квартали (Старе місто; нині Міський парк).[4]
У Сокалі до 1951 року перебувала чудотворна ікона Сокальської Богоматері.
Від 1960-х рр. місто стає одним із центрів хімічної промисловості, що дало мешканцям роботу, та водночас завдало містові екологічної шкоди.
Музей «Людина. Земля. Всесвіт» створено в 1985 зусиллям подружжя Анатолія та Наталії Покотюків[5].
Навесні 1989 р. в Сокалі виникли перші осередки Товариства української мови ім Т. Шевченка, яке стало домінантою національно-духовного відродження на Сокальщині. Його очолив учитель СШ № 1 Микола Пшевлоцький; було утворено комітет зі спорудження пам'ятника Кобзареві на чолі з директором СШ № 3 Іваном Тимошиком У серпні 1989 з ініціативи багатолітнього в'язня мордовських таборів Романа Семенюка в Сокалі створено осередок Гельсінської спілки. Третього вересня 1989 року центральними вулицями міста пройшли колони людей, вперше із синьо-жовтими прапорами, з нагоди відновлення могил воїнів УГА.[6]
Населення Сокаля, станом на 1 січня 2019 року, налічувало — 20,986 осіб.
- Динаміка населення Сокаля[7]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/timeline/i35fhx32084qnkny44y4qknvwtuo6iu.png)
Розподіл населення за національністю за даними перепису 2001 року[8]:
Національність | Відсоток |
---|---|
Українці | 95,64 % |
Росіяни | 3,15 % |
Інші/не вказали | 1,21 % |
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[9][10]:
Мова | Чисельність, осіб | Доля |
---|---|---|
Українська | 20 833 | 97,12 % |
Російська | 508 | 2,37 % |
Інше | 110 | 0,51 % |
Разом | 21 451 | 100,00 % |
Економічний характер Сокаля — торговельно—адміністративно-промислове місто. Історично тут серед іншого було поширене гончарство. Нині в Сокалі є заводи залізобетонних виробів, дві цегельні, панчішно-шкарпеткова фабрика. Є професійний ліцей. Завод хімічного волокна демонтовано.
Колишні навчальні заклади:
- Сокальська учительська семінарія — діяла з 1895 по 1937
- Сокальське педагогічне училище — готувало вчителів початкових класів з 1944 по 1958.
Сучасні навчальні заклади:
- Сокальська загальноосвітня санаторна школа-інтернат для дітей хворих на сколіоз — діє з 1969 року, будівлю споруджено ще у 1910 році. На території школи розпочато будівництво басейну.
- Сокальський професійний ліцей
- Сокальська гімназія імені Олега Романіва
- Сокальський НВК «ЗШ І-ІІІ ступенів № 2-ліцей»
- Сокальський НВК «ЗШ І-ІІІ ступенів № 4-ліцей»
- Сокальська СШ І-ІІІ ступенів № 3
- Сокальська ЗШ І-ІІІ ступенів № 5
- Станція юних техніків
- Голос з-над Бугу — щотижневе видання. Газета заснована 12 грудня 1918 року.
- «Сокальщина — щомісячна громадсько-політична газета „Сокальщина“ — видання Сокальської районної організації Народного Руху України — виходить з серпня 1996 року».
- «Храм серця» — заснований Благодійною духовно-мистецькою фундацією Анатолія Покотюка, і видається з травня 2001 року.
- ТРК «Сокаль» ФМ станція заснована у 2002 році.
- Голос Сокальщини — щоденне суспільно-політичне інтернет-видання. Засноване 2010 року.
- Монастир оо. бернардинів з костелом Діви Марії (з XVII століття). Нині на території монастиря міститься Сокальська виправна колонія (пам'ятка національного значення була фактично зруйнована під час велетенської пожежі 27 березня 2012 р.)
- Катедральний собор святих апостолів Петра і Павла (1904—1909 рр.)
- Церква Святого Миколая (відбудована у 1694 року)
- Каплиця святого Миколая (XV століття)
- Сокальська синагога (1762 року, нині перебуває у зруйнованому стані)
- Сокальська ратуша
- Жіноча гімназія (зараз Сокальський Ліцей № 1 імені Олега Романіва)
- Сокальське педагогічне училище (1944—1958)
- Бурса (початок XX ст.)
-
Монастир бернардинів
-
Катедральний собор святих апостолів Петра і Павла
-
Церква Св. Миколая
-
Церква архангела Михаїла
-
Синагога
-
Сокальська ратуша
-
Жіноча гімназія
-
Сокальське педагогічне училище
-
Бурса
-
Вежа, оборонні мури монастиря бригіток (XVII ст.)
-
Римсько-католицька церква (1926 р.)
-
Заїжджий двір початок XIX ст.
-
Житловий будинок (1905)
-
Житловий будинок (XIX ст.)
-
Житловий будинок (XIX ст.)
-
Житловий будинок (XIX ст.)
-
Житловий будинок (XIX ст.)
-
Житловий будинок (XX ст.)
- Юрій Андрійович Збаразький — князь, староста пінський, чоловік Варвари Козинської[11]
- Миколай Мнішек[12]
- Францішек Ксаверій Потоцький (†1731) — син волинського воєводи Міхала Потоцького,[13] чоловік Ельжбети з Браніцких[14]
- Ян Тарло
- Каспер Денгофф (†1645) — граф Свящ. Римської імперії (1635), князь (1637)[15]
- Зиґмунт Денгофф — крайчий королеви,[16][17]
- Юзеф Мір (пол. Józef Mier)
- Петро Петрович Базилевич — військовий і громадський діяч, старшина Української Галицької армії, скарбник уряду УНР, наближений до Симона Петлюри.
- Білик Богдан Васильович (1931) — український лісівник, професор кафедри лісових машин і гідравліки Національного лісотехнічного університету України.
- Любов Бенедишин — українська поетеса.
- Ігор Богачевський — американський конструктор українського походження, професор Нью-Йоркського університету.
- Юрій Височанський — український книговидавець
- Роман Галас (1975—2015) — старший лейтенант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Володимир Геринович — український вчений-географ, доктор географічних та історичних наук, професор, краєзнавець та педагог.
- Владислав Дердацький — львівський архітектор, педагог, представник львівської архітектурної школи міжвоєнного періоду.
- Адріяна Димська (до шлюбу Мельник, нар. 1929) — українська громадська діячка у Владивостоці (Зелений Клин)[18]
- Міхал Древко (1887—1964) — польський археолог, історик і реставратор пам'яток.
- Василь-Володимир Зінько — український релігійний діяч, релігієзнавець і письменник.
- Отець Іван Кипріян — релігійний, суспільно-політичний, мистецький діяч Галичини кінця XIX — початку ХХ ст.
- Володимир Комаринський — український громадський та політичний діяч, правник, начальник відділу радіомовлення та пропаганди уряду Карпатської України, посол Сойму Карпатської України, член правління крайового товариства «Просвіта», референт пропаганди Українського Національного Об'єднання.
- Леонід Копій (1957) — український лісівник, завідувач кафедри екології Національного лісотехнічного університету України, доктор сільськогосподарських наук, професор.
- Оксана Луцишин — українська піаністка і органістка.
- Андрій Магера — український юрист, заступник голови Центральної виборчої комісії.
- Надія Матвіїв-Таранова — дитяча поетеса.
- Теодор Рожанковський — перший командант УСС
- Олег Романів — випускник Сокальської гімназії, відомий український учений у галузі механіки матеріалів, член-кореспондент НАН України, генеральний секретар Світової Ради Наукового товариства імені Т. Шевченка (НТШ).
- Роман Савицький — піаніст, педагог і музичний критик; чоловік Іванни Савицької.
- Роман Сельський — український маляр-імпресіоніст.
- Віктор Сивак (1992—2014) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Валентин Прихід (1989—2014) — старший лейтенант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Марта Богачевська-Хом'як — історикиня, громадська діячка, дослідниця українського жіночого руху. Доктор філософії (1968), (1972). Членкиня Наукового Товариства ім. Шевченка.
- Валерій Шаленко — український художник.
- Матфей (Шевчук) — єпископ Володимир-Волинський Православної Церкви України.
- Ольга Пенюк-Водоніс — поетеса, композиторка, музична педагогиня.
- Василь Дишкант — діяч ОУН, репресований в СРСР.
- Володимир Конопльов — український легкоатлет.
- Володимир Коцовський — український літературознавець, філолог, письменник, перекладач, педагог. З 1910 року директор Сокальської учительської семінарії. Похований у Сокалі.
- Роман Перфецький — посол Галицького сейму.[19]
- Євген Петрушевич — Голова Національної Ради, згодом Президент ЗУНР
- Роман Раковський — кооператор, син Йосифа Раковського.
- Степан Турчак — протягом 1955—1956 навчального року працював викладачем музики і співів у Сокальському педагогічному училищі[20].
- Храмцов Володимир Федорович — український російськомовний поет.
- Шостопалець Василь (1816—1879) — український гончар. Працював у Сокалі.
- Казимир Фелікс Бадені
- Бандера Степан Андрійович
- Міхал Бобжинський
- Василяшко Василь Іванович
- Грицик Володимир Володимирович
- Аґенор Ґолуховський (намісник)
- Володимир Дідушицький
- Конопльов Володимир Андрійович
- Лагно Роман Іванович
- Макух Василь Омелянович
- Анджей Казімеж Потоцький
- Романів Олег Миколайович
- Сидор Василь Дмитрович
- Станіслав Стажинський
- Штикало Дмитро Лук'янович
-
Пам'ятник Богдану Хмельницькому (ск. С. Рихва, 1954, з/бетон)
-
Центр міста
-
Кам'яниці на площі в центрі міста.
-
Народний дім.
-
Обеліск з назвою міста
-
річка Західний Буг (вид з мосту)
- ↑ Статистичний збірник «Чисельність наявного населення України» на 1 січня 2022 року (PDF)
- ↑ Ukraine. Lviv Oblast. Sokal(англ.)
- ↑ Найдавніша перша згадка про Сокаль. golosznadbugu.com. 22 травня 2018. Процитовано 4 лютого 2020.
- ↑ http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?&I21DBN=EIU&P21DBN=EIU&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=eiu_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=TRN=&S21COLORTERMS=0&S21STR=Sokal_mst Вортман Д. Я., Дмитрук В. І. СОКАЛЬ, місто Львівської обл. [Електронний ресурс]
- ↑ Художній Музей «Людина. Земля. Всесвіт» у м. Сокалі
- ↑ Історія Сокаля. golossokal.com.ua. 22 травня 2018. Процитовано 4 лютого 2020.
- ↑ Україна / Ukrajina
- ↑ Національний склад міст України за переписом 2001 року — datatowel.in.ua
- ↑ Рідна мова населення міст України за переписом 2001 року — datatowel.in.ua
- ↑ Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona… [Архівовано 2014-11-03 у Wayback Machine.] — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1743. — T. 4. — S. 706. (пол.)
- ↑ Mniszechowie (01) [Архівовано 21 вересня 2013 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Potoccy (02) [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Braniccy (01) [Архівовано 13 листопада 2013 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Denhoffowie (01) [Архівовано 13 квітня 2011 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Ossolińscy (03) [Архівовано 27 вересня 2013 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ Niesiecki K. Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr… [Архівовано 2014-10-06 у Wayback Machine.] — Lwów, 1740. — T. 3. — S. 498. (пол.)
- ↑ https://issuu.com/history.sumy/docs/zelenyj_klyn ЕНЦИКЛОПЕДИЧНИЙ ДОВІДНИК Зелений Клин (Український Далекий Схід)
- ↑ І. Чорновол. 199 депутатів Галицького сейму. — Львів: Тріада плюс, 2010.— 228 с.; іл. с.114-115
- ↑ «Сокальське педагогічне училище». Пам'ятна книга, видана Братством студентів Сокальського педагогічного училища. Сокаль 2006, почесний редактор — Зиновій Стоницький, відповідальний редактор — Єлизавета Цар. Наклад — 500, 280 сторінок.
- Вортман Д., Дмитрук В. Сокаль // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 692. — ISBN 978-966-00-1290-5.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Вашків І. Сокаль і Прибужжя (1377—2000): Історико-краєзнавчий нарис. — Л.: Каменяр, 2000. — 260 с.; 64 арк. іл.. — Бібліогр.. — С. 235—245.
- Sokal // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1890. — Т. XI. — S. 10. (пол.). — S. 10—14. (пол.)
- Sokal // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1902. — Т. XV, cz. 2. — S. 603. (пол.). — S. 603—607. (пол.)
- Походження назви міста Сокаль - Іван Вашків. Сокаль і Прибужжя
- Сокаль був свідком кінця першої Речі Посполитої - в околицях міста точилося багато битв
- Сокаль // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Герби міст України
- ВРУ
- Замки та храми України. Сокаль
- Інтернет портал Сокаль і Сокальщина
- Ув'язнений монастир
- Фотогалерея — «Історія Сокальщини в фотографіях»
- «Живи подорожуючи. Сокаль» — історія та фото
- Ковальчук (Фенчин) В. В.:Невідомі сторінки історії сокальського педучилища:: Перше видання. Сокаль 2003 р. Матеріали зібрала і впорядкувала
- Автовокзал Сокаль
- Голос Сокальщини
![]() |
Це незавершена стаття з географії Львівської області. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |