Луганськ
Луга́нськ (у 1935—1958 і 1970—1990 — Ворошиловгра́д, сучасна назва — від 4 травня 1990) — місто на сході України, адміністративний центр Луганської області (до 2014 року), також центр номінально утворених Луганської міської громади і Луганського району. Найсхідніший обласний центр держави. Розташований у середньому Подінців'ї, у місці злиття річок Лугані та Вільхівки. За чисельністю населення Луганськ посідає 11-ту сходинку серед міст України (1 січня 2019 року в місті мешкало 404 тис. осіб[1]). Разом з прилеглими районами області місто формує 500-тисячну агломерацію.
З квітня 2014 року контролюється окупаційною адміністрацією Російської Федерації в окупованих районах Луганської області[3]. Луганськ включений Верховною Радою України до переліку міст з тимчасово окупованої території[4].
Етимологія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/7/70/Luhanske-1929.jpg/150px-Luhanske-1929.jpg)
Офіційною назвою міста є «Луга́нськ» [ɫʊˈɦɑɲsʲk]. Назва «Луганське» [ɫʊˈɦɑɲsʲke] — за іменем річки Лугань. Гідронім походить від слова луг (річка має широку лугову заплаву).[5] За іншою інтерпретацією, гідронім має тюркське походження, про що свідчить стара назва річки Луган (Лаган).[6]
Якщо брати за відлік історії міста дозвіл на закладення заводу 1795 року, то першу назву, Луганський Завод, селищу було надано 1797 року, вона проіснувала до 1882 року, коли було об'єднано Кам'яний Брід та Луганський Завод в єдине місто Луганське. Варто завважити, що до Української революції українська мова не мала в Російській імперії жодного офіційного статусу, а отже й назви міст затверджували російською, натомість українська мова таки існувала в народному вжитку. Відповідно, і наведені вище назви українською можуть бути лише довільні. Перший загальноукраїнський правопис містив окремий пункт щодо географічних назв на кшталт Луганського.[7]
1933 року новий новий правопис, за яким назва міста «Луганське» перетворилась на «Луганськ». Попри це, назва Луганське вживалася і надалі в авторитетних виданнях, на які не міг уплинути Правопис-33, наприклад Енциклопедія українознавства.[8], і зберігається подекуди й досі.
1935 року місто перейменували на «Ворошиловград», на честь радянського військового й політичного діяча, чия діяльність була пов'язана і з Луганськом. За німецької влади під час 2-ї Світової війни, що трималася в місті менше року, тривав поступ до повернення історичної назви міста. У 1958 році місто перейменували на «Луганськ», причиною стало прийняття постанови про те, що населені пункти не можна називати на честь живих людей. Та вже 1970-го, після смерті Климента Ворошилова (за влади Леоніда Брежнева) місто знову назвали «Ворошиловград». За так званої Перебудови 1990 року місту повернули назву «Луганськ»[9].
Історія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/%D0%9C%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9_%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D0%B8_%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%B0.jpg/220px-%D0%9C%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9_%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D0%B8_%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%B0.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/60/Centre_Old_Luhansk_Map_1879.jpg/300px-Centre_Old_Luhansk_Map_1879.jpg)
У Запорозьку добу на території міста існували козацькі зимівники, що згодом перетворилися на селища. Зимівники належали до Кальміуської паланки Війська Запорозького низового.
- Зимівник козака Вергуна на річці Лугані — сучасне селище Вергунка Жовтневого району
- Маєтність Веселенька біля місця впадіння до Донця річки Лугані — селище Веселеньке Жовтневого району
- Красний Яр на Донці — селище Красний Яр Жовтневого району
- Кам'яний Брід — у межах сучасного Кам'янобрідського району
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/Gaskoin_Karl_by_Saxon.jpg/150px-Gaskoin_Karl_by_Saxon.jpg)
Історія Луганського заводу тісно пов'язана з розвитком металургійної та кам'яновугільної промисловості України. 14 листопада 1795 року з ініціативи командувача Чорноморським флотом адмірала Миколи Мордвинова було підписано наказ про закладення державного ливарно-гарматного заводу біля річки Лугань (до того це була територія Луганського пікінерського полку, ще раніше — Слов'яно-Сербії — прикордонної зони між Запорожжям та Областю Війська Донського).
Вибір конкретного місця для будівництва та саме будівництво були доручені шотландському підприємцю Карлу Гаскойну. Завод (названий спочатку Катеринославським, а 1797 — Луганським) заклали поруч із селищем Кам'яний Брід. На новобудову запросили майстрів з Великої Британії, а також прислали кваліфікованих робітників (разом з їхніми родинами, всього 575 осіб) з Олонецьких і Липецьких заводів Російської імперії. Для допоміжних робіт до заводу приписали селян ближніх державних сіл: Фащівки, Оріхового, Петропавлового і Городища. На будівництво (в цілому воно продовжувалося майже 10 років) залучали військовослужбовців і засланих.
Завод випускав військову продукцію (гармати) для Чорноморського флоту та військ, розташований на півдні Російської імперії (особливо відзначився в період Кримської війни 1853—1856). У міжвоєнний час виготовляв також на приватні замовлення сільськогосподарську техніку, обладнання для млинів, винокурень, цукрових заводів тощо. У 1821 році селища Луганський Завод і Кам'яний Брід злилися в єдине господарсько-адміністративне ціле. Напередодні 1861 року тут мешкали 9 тис. осіб.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/LUHANSK_111.jpg/220px-LUHANSK_111.jpg)
9 листопада 1882 року Луганський Завод із прилеглим селищем Кам'яний Брід отримав статус міста і назву Луганськ, ставши повітовим центром Слов'яносербського повіту Катеринославської губернії. Сільські громади Луганського Заводу й Кам'яного Броду кілька років марно домагалися скасування цього рішення.[10]
Новий поштовх розвиткові міста надало будівництво залізниці Луганськ—Дебальцеве (нині місто Донецької області), 1874 року тут розпочався регулярний рух поїздів. 1897 Луганськ—Дебальцеве з'єднали з Азовською залізницею. До кінця XIX століття місто перетворилося на багатогалузевий промисловий центр (у 1898 році тут діяло 58 промислових підприємств: найбільшим був Луганський паровозобудівний завод).
Згідно з даними перепису 1897 року, у місті мешкало[11] 20404 особи. Рідну мову вказали російську — 13 907, українську — 3 902, єврейську — 1 449. За віросповіданням[джерело?]: 70 % — православні, 20 % — євреї, 4 % — католики (переважно поляки), 4 % — лютерани (переважно німці). Економічний бум кінця XIX — початку XX століття в Російській імперії істотно позначився на розвиткові міста (напередодні Першої світової війни Луганськ нараховував уже 68,5 тис. жителів). Як робітничий центр Луганськ 1917 року активно підтримав владу рад (6 червня 1924 року ЦБК СРСР «за революційні заслуги» нагородив місто орденом Червоного Прапора). У березні 1918 року зараховується до Половецької землі незалежної України. На початку 1919, наприкінці 1919 і на початку 1920 Луганськ — центр Донецької губернії. Українська влада майже не контролювала місто, і опонентами більшовиків тут були донські козаки. Місто продовжувало бути центром Донецької губернії недовго: з 14 січня до 12 жовтня 1920 року, а надалі ця роль перейшла до Бахмута.
Події в Луганську в період Української революції 1917—1921:
- Захоплення Луганська більшовиками — листопад 1917 — 7 січня 1918.
- Протистояння в Луганську 1918 — з 10 по 25 лютого 1918.
- Захоплення Луганська більшовиками (1919) — 21 cічня 1919.
- Оборона Луганська — квітень травень 1919.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Mark_V_tank_of_the_Don_army_1919.jpg/220px-Mark_V_tank_of_the_Don_army_1919.jpg)
Від 1938 року — центр Ворошиловградської області (1958–1970 та від 1990 — Луганської області).
Від 17 липня 1942 до 14 лютого 1943 року місто перебуває під націонал-соціалістичною владою. Цей нетривалий період позначився відродженням української культури в місті, зокрема й відновленням назви міста — Луганськ. Головною міською газетою стало україномовне «Нове життя» під редакторством Максима Бернацького[12], до війни — професора Ворошиловградського педінституту. Він був також завербований Євгеном Стаховим та очолив Луганський обласний провід ОУН. Мережу організації було розгорнуто по всій області.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/47/Secessionists_barricade_in_Luhansk.jpg/220px-Secessionists_barricade_in_Luhansk.jpg)
![]() |
І все ж відчувалося, що Україна ще не вмерла в душах багатьох людей. Якось в Луганську пішов до цирку. Факір показував різні фокуси: то голуба витягував з порожньої скриньки, то склянку, то ще щось. А в кінці витягнув хоруговку синьо-жовтого кольору. Мене це дуже потішило тоді: отже, Луганськ не безнадійний! | ![]() |
Відновлено україномовне навчання — шкільна освіта в місті на цей час переведена на українську мову. Також діяла капела бандуристів та інші творчі гурти. Задля недопущення епідемії відкрито станцію швидкої допомоги, кілька лікарень та диспансерів. Після взяття міста Червоною Армією цих діячів (в тому числі Максима Бернацького) було засуджено до страти.[14]
На початку 21 століття у місті працювало 87 промислових підприємств (провідна галузь — машинобудування). Водночас воно стало великим культурним і науковим центром.
11 травня 2014 року відбувся т. зв. «референдум» про суверенітет т. зв. Луганської народної республіки. 12 травня 2014 року на підставі проведеного 11 травня псевдореферендуму було проголошено «незалежність» «ЛНР», про що оголосив самопроголошений «народний губернатор» Валерій Болотов.
Географія
Луганськ розташувався на місці злиття річки Вільхівки з Луганкою (48°34′15″ пн. ш. 39°16′29″ сх. д. / 48.5708833° пн. ш. 39.2747611° сх. д.) по правий бік від Сіверського Дінця.
Місто займає територію в 25,5 тис. га, зокрема житлові квартали і мікрорайони — 3,9 тис. га. Найзаселеніші терени міста — між 48°30' та 48°40' пн. ш., 39°10' та 39°25' сх. д.
Підсоння
Клімат — помірно континентальний. Літо спекотне, середня температура липня від 21,8 °C до 23,1 °C; зима холодна, середня температура січня від −6 до −8 °C. Опадів за рік — 400—500 мм.
На луганській метеостанції зафіксована найхолодніша та найспекотніша температура повітря в Україні: +42,0°С (12 серпня 2010) та -41,9°С (8 січня 1935 року).
Клімат | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Показник | Січ | Лют | Бер | Кві | Тра | Чер | Лип | Сер | Вер | Жов | Лис | Гру | Рік |
Абсолютний максимум, °C | 12,8 | 17,3 | 23,1 | 31,8 | 36,6 | 39,4 | 40,5 | 42,0 | 36,8 | 31,2 | 22,8 | 15,6 | 42,0 |
Середній максимум, °C | −1 | −0,4 | 5,7 | 15,6 | 22,2 | 26,4 | 28,7 | 28,1 | 21,8 | 13,9 | 5,3 | 0,1 | 13,9 |
Середня температура, °C | −4 | −4,1 | 1,4 | 9,7 | 15,8 | 20,1 | 22,3 | 21,2 | 15,3 | 8,6 | 1,8 | −2,7 | 8,8 |
Середній мінімум, °C | −6,8 | −7,4 | −2,4 | 4,2 | 9,4 | 13,8 | 16,0 | 14,5 | 9,4 | 4,0 | −1,2 | −5,5 | 4,0 |
Абсолютний мінімум, °C | −41,9 | −36,9 | −27,3 | −12,1 | −8,2 | −1,8 | 5,2 | −0,4 | −7,2 | −16,3 | −26,3 | −29,6 | −41,9 |
Норма опадів, мм | 36 | 36 | 32 | 33 | 50 | 61 | 63 | 34 | 45 | 35 | 39 | 39 | 503 |
Джерело: Pogoda.ru.net[15] |
Флора
На території Луганської міської ради зустрічаються рослини, занесені до Червоної книги України[16]:
- астрагал крейдолюбний (Astragalus cretophilus), Мала Вергунка, Суча Балка на Гострій Могилі;
- бурачок голоногий (Alyssum gymnopodum), річкою Луганню;
- волошка первинногерберова (Centaurea protogerberi), Червоний Яр;
- гісоп крейдяний (Hyssopus cretaceus), Олександрівськ;
- громовик донський (Onosma tanaitica);
- дрік донський (Genista tanaitica), Червоний Яр;
- рястка Буше (Ornithogalum boucheanum), Червоний Яр.
Містобудування
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/b/bf/%D0%9F%D0%BB%D0%BE%D1%89%D0%B0_%D0%92%D0%92%D0%92_1962.jpg/250px-%D0%9F%D0%BB%D0%BE%D1%89%D0%B0_%D0%92%D0%92%D0%92_1962.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/f/fe/%D0%97%D0%B0%D0%B2%D0%BE%D0%B4_%D0%BD%D0%B0%D0%B4_%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8E.jpg/250px-%D0%97%D0%B0%D0%B2%D0%BE%D0%B4_%D0%BD%D0%B0%D0%B4_%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8E.jpg)
Середмістя
Луганськ забудовувався за системою взаємно-перпендикулярних вулиць. Англійська вулиця (Даля) і Базарний майдан, а з середини XIX століття вул. Петербурзька, Казанська і Соборна площа утворили історичне середмістя.
Із наданням Ворошиловграду статусу обласного центра 1938 року виникло питання про оновлення міста, яке розпочалося після війни.
У 1950-х роках колишню околицю міста навколо Ярмаркового майдану забудовано новими адміністративними і громадськими будівлями. Так виникає нове середмістя.
Житлові масиви
Спочатку Луганськ територіально ділився на вулиці та лінії. Згодом місто увібрало в себе селища (Дзержинського, Косіора, Олексіївське (тепер 3-й кілометр), Промжилстрой, Тельмана, Цимлянське, Ювілейне) і «городки» (Гостра Могила, Новий, Старий, Пархоменка, Стандартний, Чапаєва, Щорса). З 1960-х років на його карті з'явились «квартали». Відтак ціла місцевість міста у Жовтневому районі в народі отримала назву «Квартала́». З 1962 року виростають квартали Молодіжний, Жукова і Ватутіна. У 1960-х — 1980-х роках в житлових масивах оселилось близько 120 тисяч городян.[17]
Вулиці й квартали
В адресовому плануванні місто складається з вулиць, майданів, провулків, тупиків, кварталів та ліній.
Останні мало поширені в інших містах України. Їхнім прототипом дехто вважає аналогічну систему з 29 ліній у Петербурзі на Васильєвському острові. 48 пронумерованих луганських ліній було закладено за доби Російської імперії, як мережу умовно паралельних «вулиць», при чому кожна лінія була тільки одним боком того, що прийнято називати вулицями. Сучасна система ліній, після років радянської влади, суттєво втратила свою цілісність, нумерацію ліній було зведено до вуличної, об'єднавши суміжні лінії, тож їхня кількість скоротилася вдвічі, значну частину ліній було перейменовано на вулиці на честь переважно комуністичних діячів.
- Див. також: Перелік історичних назв вулиць Луганська
Населення
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/da/%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%BA%D0%B8_%D0%B2_%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%83_1900.jpg/220px-%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%BA%D0%B8_%D0%B2_%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%83_1900.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/timeline/oa6791oa3cih9smg3himay3xetjbvaq.png)
Населення Луганської міської ради станом на 1 січня 2014 року становило 463 287 осіб, зокрема м. Луганська — 424 113 осіб, підпорядкованих міській раді смт Катеринівка — 16 948 тис., м. Щастя — 12 629, м. Олександрівськ — 6 596 осіб. На початку 2014 року за чисельністю населення серед міст України Луганськ посідав 11 місце.[18][19].
Чисельність населення міста значно зменшилася внаслідок бойових дій на Донбасі. У листопаді 2014 р. орієнтовна чисельність населення міста була на рівні 333 тис. (на 22 % менше, ніж на початку року), у грудні 2014 р. — 301 тис. (на 29 % менше, ніж на початку року).[20]
1926 | 1939[21] | 1959[22] | 1989 | 2001[23] | |
---|---|---|---|---|---|
українці | 43,5 | 58,7 | 48,3 | 41,8 | 50,0 |
росіяни | 43,7 | 34,5 | 47,1 | 52,4 | 47,0 |
білоруси | 0,5 | 1,1 | 0,7 | ||
євреї | 10,0 | 4,5 | 1,6 | 1,1 | ? |
На позначення мешканців Луганська словники, зокрема ВТС СУМ,[24] фіксують два слова: основне луганець (жін. луганка) та другорядне луганчанин (луганчанка). Оскільки при творенні похідних слів від «Луганськ» підстав для виникнення ч перед наростком -ан- на українському ґрунті немає, то назву «луганчанин» треба вважати за таку, що виникла під впливом російської мови. Тож варто надавати перевагу першому (ч. луганець та ж. луганка).[25]
Адміністративний поділ
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Luhansk_raions.svg/220px-Luhansk_raions.svg.png)
Територіальна громада Луганської міськради складається з 4 районів:
- Артемівський район (131 383 осіб)
- місто Олександрівськ
- Ювілейна селищна рада
- смт Катеринівка
- Жовтневий район (196 943)
- Кам'янобрідський район (45 339)
- Ленінський район (89 432)
19 жовтня 1945 р. створено Ватутінський район[26], згодом приєднаний до Жовтневого району.
За радянської влади планувалося виокремлення 5-го району — Зарічного (із Артемівського), нині ж за генпланом передбачається створення Олександрівського району із західної частини Артемівського та земель області.[27]
Економіка
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/ER_797-15_steam_locomotive_at_the_station_Taganrog-II_IMG_7107_1725.jpg/220px-ER_797-15_steam_locomotive_at_the_station_Taganrog-II_IMG_7107_1725.jpg)
З дня заснування й особливо останні 40 років Луганськ розвивався як місто з багатогалузевою промисловістю. У структурі промисловості переважають енергомісткі і фондомісткі галузі, на їхню частку припадає найбільша частина промислово-виробничих фондів.
Провідна роль в економіці міста Луганська належить машинобудуванню, представленому Луганським тепловозобудівним заводом, Лугцентрокузом, Луганським машинобудівним заводом та іншими. У Луганську виробляються тепловози, трамваї, запасні частини для автомобілів і тракторів. Гірниче машинобудування представляє Луганський енергозавод. Серед підприємств сільськогосподарського машинобудування представлене ТОВ «НВФ „Аеромех“, один з основних заводів в Україні, що виробляє обладнання для очищення та калібрування зерна.
На підприємствах міста є достатньо виробничих потужностей для задоволення потреби жителів у продовольчих товарах і товарах першої необхідності. У місті 87 промислових підприємств. Понад половину підприємств мають недержавну форму власності.
Швидкими темпами розвивається малий бізнес. З метою прискорення структурної перебудови виробництва, перепрофілювання його на випуск нових видів продукції, упровадження нової техніки і технології виробництва Луганське відділення Державного інноваційного фонду України укладає інноваційні договори. Незважаючи на складну економічну ситуацію, промислові підприємства міста активно працюють на зовнішньому ринку.
Інфраструктура
Транспорт
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/Luhansk-donetsk.jpg/220px-Luhansk-donetsk.jpg)
Номери маршрутів з 1964 року чітко розмежовано за видом транспорту, таким чином трамваї отримали номери від № 1, тролейбуси від № 51, міські автобуси від № 101, а приміські від № 151.
Станом на 2012 рік у Луганську діяло 9 регулярних трамвайних маршрутів, 5 регулярних та 1 нерегулярного тролейбусних маршрутів. З літа 2014 року рух трамваїв припинено, а контактну мережу демонтовано. 5 червня 2015 року було запущено трамвай на маршруті № 5, однак, вже 7 червня рух було знову зупинено. За словами представників організації що контролює місто з 2014 року, поновлення трамвайного руху у місті не планується через низьку рентабельність[28].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/97/%D0%9C%D0%BE%D1%81%D1%82._%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA..jpg/220px-%D0%9C%D0%BE%D1%81%D1%82._%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA..jpg)
1878 року в місті відкрито залізничний вокзал. Під час війни на сході України нормальне залізничне сполучення стало неможливим. 20 листопада 2014 року „Укрзалізниця“ скасувала потяг Київ — Луганськ.[29][30][31] Проте 28 березня 2015 року бойовики ДНР і ЛНР запустили приміський електропоїзд сполученням Ясинувата — Луганськ через Єнакієве, Дебальцеве.[32]
5 грудня 1964 року на відстані 8 км від міста відкрито теперішній Луганський аеропорт, що зв'єднував місто 15-ма рейсами по області, а також із Бердянськом, Вінницею, Донецьком, Дніпром, Запоріжжям, Києвом, Львовом, Москвою, Одесою, Ростовом-на-Дону, Сімферополем, Харковом та Херсоном.[33] Станом на 28 вересня 2013 року мережа авіаперельотів значно скоротилася, та наразі регулярні перельоти відбувалися з Луганська до Москви-Внукове (UTair) і Києва-Жулян (ЮТейр-Україна), на літній період налагоджувалося сполучення з Анталією (Туреччина), Солунню (Греція), відбувалися чартерні перельоти. Міжнародний аеропорт закритий з 11 червня 2014 року у зв'язку з бойовими діями. Розташований на південь від міста. З грудня 2009 року був базовим аеропортом авіакомпанії «UTair-Україна»
Луганською кільцевою дорогою проходить найдовша європейська траса — E40. Міжобласні і міждержавні пасажирські перевезення забезпечуються залізничним та автобусним рухом із залізничного та автобусного вокзалів. Окремі приміські автобусні маршрути відправляються з автостанцій та стихійних кінцевих зупинок:
Назва | Автовокзал | АС-2 [інформація потребує оновлення] |
АС-3 | — | — | — | — |
---|---|---|---|---|---|---|---|
Розташування | Вул. Оборонна 28 48°32′42″ пн. ш. 39°20′04″ сх. д. / 48.544981° пн. ш. 39.334466° сх. д. |
Біля будівлі старого залізничного вокзалу 48°34′21″ пн. ш. 39°16′50″ сх. д. / 48.572433° пн. ш. 39.280672° сх. д. |
На кільці кв. 50-річчя Жовтня, виїзд з міста на Біловодський шлях 48°34′27″ пн. ш. 39°24′08″ сх. д. / 48.574052° пн. ш. 39.402187° сх. д. |
Біля Луганського Базару (Пархоменка) 48°34′02″ пн. ш. 39°17′10″ сх. д. / 48.567151° пн. ш. 39.28623° сх. д. |
Біля Центрального базару 48°33′56″ пн. ш. 39°18′09″ сх. д. / 48.565419° пн. ш. 39.302623° сх. д. |
На естакаді залізничного вокзалу 48°34′31″ пн. ш. 39°17′20″ сх. д. / 48.575173° пн. ш. 39.288805° сх. д. |
Під естакадою залізничного вокзалу 48°34′28″ пн. ш. 39°17′20″ сх. д. / 48.574421° пн. ш. 39.288805° сх. д. |
Основні напрямки | Усі напрямки | Приміські | Кінцева зупинка для автобусів до Станиці і прилеглих населених пунктів; зупинка для автобусів у біловодському напрямку | Алчевське (11 ₴),[34] Попасна, Первомайське і Перевальське (11 ₴)[34] | Приміські | Краснодін, Ізварине | Латугине, Успенка, Біле, Білоріченка, Врубівка |
Дорожній рух регулюють сотня світлофорів.[35]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a3/%D0%93%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0_%22%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA%22.jpg/220px-%D0%93%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0_%22%D0%9B%D1%83%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D0%BA%22.jpg)
Сфера послуг
До 2014 року, медичну допомогу населенню міста надавала 41 медична установа, у тому числі 35 лікувально-профілактичних.
Найвідомішим медичним закладом є Луганська обласна фізіотерапевтична поліклініка імені професора О. Ю. Щербака. Створення водолікарні у Луганську датується 1926 роком, розташована в Ленінському районі Луганська на вулиці Володимира Даля, у так званому Старому місті. Будівля сучасної водолікарні була споруджена на початку 80-х років XIX століття для Гірничого відомства. Будівлю побудовано в стилі ампір.
Один з найвідоміших готелів Луганська — «Україна» (48°34′36″ пн. ш. 39°17′44″ сх. д. / 48.576664° пн. ш. 39.295692° сх. д., колишній «Жовтень», «Москва») зведено з 1947 по 1951 рік архітектором Йосипом Каракісом, за допомогою полонених німців, як робочої сили. Останній факт став приводом для популярної серед луганців оповіді про те, що готель своїм незвичним для радянської доби, ледве не готичним, виглядом завдячує саме німцям. Інші популярні готелі — Турист, Еліт-комфорт, Гостинний двір, Дружба, Ініціал та інші.
Освіта і спорт
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6d/School_-2%2C_Luhansk.jpg/220px-School_-2%2C_Luhansk.jpg)
Загальноосвітні установи
На 2010 рік майже в усіх школах навчання провадилось російською мовою. Викладання українською мовою здійснювалось у трьох школах, розташованих на околиці міста (школи № 21, № 31 та № 59), де загалом навчалось 845 учнів[36] Загалом в українських класах на 2010 рік мало змогу навчатися лише 13 % учнів, у російських — 87 %. Міносвіти України[37] та обласна адміністрація часто спричиняли тиск на батьків задля обрання ними викладання російською мовою[38][39].
В історичні перспективі розподіл мов часто був і протилежним. Зокрема, в 1935 році в Луганську було 25 шкіл, з них 22 були україномовними і лише 3 — російськомовними).
Вища школа
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/%D0%98%D0%BD%D1%81%D1%82%D0%B8%D1%82%D1%83%D1%82_%D0%9A%D1%83%D0%BB%D1%8C%D1%82%D1%83%D1%80%D1%8B.jpg/220px-%D0%98%D0%BD%D1%81%D1%82%D0%B8%D1%82%D1%83%D1%82_%D0%9A%D1%83%D0%BB%D1%8C%D1%82%D1%83%D1%80%D1%8B.jpg)
1920-ті роки закладають основу вишів міста. Професорами Луганського шевченкового університету були як племінник Михайла Грушевського — історик Сергій Грушевський, страчений на Сандармохові 1937 року, так і Максим Бернацький, згодом редактор міської газети при німецькій націонал-соціялістичній владі.
Підготовку фахівців різних професій здійснюють 5 вишів, два з яких (Луганський університет ім. Шевченка та Східноукраїнський університет ім. Даля) є класичними, 14 середніх спеціальних закладів, 18 закладів профтехосвіти.
На початку 21 століття Луганські ВНЗ були особливо привабливими для іноземних студентів, завдяки чому місто посідало сьому за популярністю сходинку серед усіх міст України, поступаючись лише Києву, Львову, Харкову, Одесі, Донецьку та Дніпру. Зокрема, у Луганському державному медичному університеті на 2010 рік навчалося більше іноземних студентів, аніж у будь-якому іншому виші України.[40] Популярні також університет внутрішніх справ, аграрний університет і Луганська державна академія культури та мистецтв.
Спорт
Луганськ має 6 стадіонів (найвідоміший — «Авангард») і спорткомплексів, 127 спортзалів.
Культура
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/%D0%94%D1%80%D0%B0%D0%BC%D0%B0%D1%82%D0%B8%D1%87%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%82%D0%B5%D0%B0%D1%82%D1%80.jpg/220px-%D0%94%D1%80%D0%B0%D0%BC%D0%B0%D1%82%D0%B8%D1%87%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%82%D0%B5%D0%B0%D1%82%D1%80.jpg)
- 3 театри
- Обласний академічний український музично-драматичний театр, вул. Оборонна, 11.
- Театр ляльок, 16-та лінія, 7б.
- Театр російської драми, вул. Коцюбинського, 9а
- музеї
- Обласний краєзнавчий музей, колекція якого поповнюється від 1920 року. вул. Шевченка, 2.
- Музей історії та культури Луганська. Біля входу — експозиція старовинних гармат, зроблених на Луганському ливарному заводі. вул. Карла Маркса, 30.
- Художній музей, вул. Поштова, 3.
- Музей авіації. Один із трьох таких в Україні. Створений на основі ЛВВАУШ (Луганського вищого військового авіаційного училища штурманів). У ньому зібрано майже всі моделі бойових літаків Військово-повітряних сил України. Чимала частина привезених експонатів транспортувалася в розібраному стані (частин, розібраних автогеном), після чого їх знову відновлювали на місці. Деякі моделі були доставлені своїм ходом.[41] містечко Гостра Могила.
- Музей Володимира Даля. На вулиці встановлений пам'ятник Далю. вул. Даля, 12.
- Філармонія вул. Леніна, 23
- Державний цирк вул. Херсонська, 11.
- кінотеатри
- 32 міські бібліотеки;
- 28 будинків культури і клубів;
- 10 музичні і художні школи.
Пам'ятки та цікаві місця
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Antroph-amorphous_idol_01.jpg/220px-Antroph-amorphous_idol_01.jpg)
- Свято-Вознесенський собор та панський маєток 1772 року в Олександрівці.
- Парк-музей кам'яних баб в сквері ЛНУ ім. Тараса Шевченка.
- Петропавлівська церква. Початково дерев'яна, збудована у 1761 році. В 1905 році на тому ж місці зведена кам'яна церква. У 1920-—1930-ті роки у конфіскованому храмі влаштували кінотеатр «Безбожник». Після радянської боротьби з релігією була суттєво зруйнована, та побудована фактично наново. Розташована в Камброді.[42]
- Житловий будинок (19 ст.), вул. Даля, 7. Тепер поліклініка («водолікарня»).
- Художня галерея, вул. Шевченка, 4.
- Жіноча гімназія (18 ст.), вул. Поштова, 5. Нині — середня школа.
- Меморіал «Гостра могила» — місце запеклих боїв денікінців з Червоною Армією в період від 21 квітня до 25 травня 1919 року. Від 26 лютого 1980 р. — заповідний об'єкт зі статусом «парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва».
- Будинок Васньова
- Сквер пам'яті
Назви вулиць
Станом на 2009 рік Луганськ має специфічні назви вулиць[43], що не існують в інших містах України та є протизаконними, оскільки суперечать чинному закону «Про мову в Українській РСР»:
Стаття 38. Мова топонімів і картографічних видань В Українській РСР топоніми (назви населених пунктів, адміністративно-територіальних одиниць, вулиць, майданів, річок і т.ін.) утворюються і подаються українською мовою.
Так, згідно з рішенням шостої сесії Луганської міськради 24-го скликання від 24 грудня 2002 року, офіційні українські назви значної кількості вулиць і провулків, навіть тих, що питомо українського походження, перетворені на назви російською мовою, записані українськими літерами, зокрема:
Провулки
|
Вулиці
|
|
![]() Квартали
тупики:
та ін. |
Проте, «перекручені» назви так і не прижилися. Наприклад, вулиця Совєтская в рекламі, на дороговказах, вивісках називається Радянська, Совєтська, Советська. Лише в офіційних документах специфічні назви вживають доволі послідовно. Останнім часом подібні незаконні випадки в Луганській області дедалі частішають, особливо щодо назв населених пунктів, серед них — Сіверодонецьк (нині як «Сєвєродонецьк») та Ірмине (нині як «Ірміно»).
Релігія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/b/b5/Trinity_Cathedral_in_Luhansk.jpg/220px-Trinity_Cathedral_in_Luhansk.jpg)
Найбільших втрат релігійне життя міста зазнало за радянської доби, а власне в 1930-ті роки, коли було цілком зруйновано чи щонайменше понівечено геть усі релігійні (не лише православні) споруди міста Луганського. Єдиною залишеною церквою в околиці є Свято-Вознесенська церква, яка збереглась в містечку-сателіті Олександрівці, що нині підпорядковане Луганській міській раді.
У наш час (2010-ті) абсолютну більшість православних парафій міста утримує Московський патріархат.
Православна церква України
У Луганську існували і громади українських незалежних церков (УПЦ КП та УГКЦ), що зазнавали постійних нападів з боку СБУ та інших державних структур.[44] За 2011—2013 роки на вул. Короленка 92 зведено Свято-Троїцький кафедральний собор, який було урочисто освячено 20 липня 2013 року Патріархом Київським і Всієї Руси-України Філаретом.[45] Поруч побудовано єпархіальне управління.[46][47]. Окрім нього, на території міста були дві менші церкви УПЦ КП (2009): Храм «Воздвиження Чесного Животворчого Хреста Господнього» (за адресою вул. Урицького, 80г) та храм Михаїла-Архангела, що знаходиться у Малій Вергунці на вул. Ленінградській.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Catholic_Lugansk.jpg/220px-Catholic_Lugansk.jpg)
48°33′42″ пн. ш. 39°19′56″ сх. д. / 48.561755° пн. ш. 39.332213° сх. д.
Українська греко-католицька церква
На межі 1980-х та 1990-х у Луганському (Ворошиловградському) ВВАУШі (вище військове авіаційне училище штурманів) на військовій службі фельдшером перебував майбутній предстоятель Української греко-католицької церкви Святослав Шевчук.[48]
Найактивнішою в наш час (2013 рік) греко-католицькою громадою міста є Храм «Царя Христа», парохом якої є о. Михайло Ющишин — знаходиться за адресою вул. Баумана, 35. Подібно до церков УПЦ КП є осередком для патріотичної громади Луганська.[49]
Римо-католицька церква
Римо-католики у Наталівському провулку. Більшовики заснували громаду 1902 року. Костел звели 1904 року, закрили його 1929 року. Прихожанами є українці, поляки.
Завдяки популярності Луганська як університетського міста серед іноземців, частину прихожан-католиків становлять також студенти з Нігерії, Індії та інших країн. Служби проводяться англійською, російською та французькою мовами.
У Луганську діє Каплиця Різдва Пресвятої Діви Марії
Іслам
У місті діє Луганська соборна мечеть.
Іудаїзм
На рубежі XIX—ХХ століть у місті було збудовано три синагоги: Хоральна (головна), Литовська на вул. Банківській і Реміснича на вул. Конюшенній (тепер Луначарського). Усі синагоги зруйновані.
Культові споруди Луганська
|
Засоби масової інформації
Телебачення
Медійний простір Луганська представлений місцевими телеканалами (Ірта, ЛОТ, ЛКТ), радіостанціями та газетами. Станом на 2013 рік у місті працювала Луганська обласна державна телерадіокомпанія.
Преса
У Луганську друкується більше 25 газет і журналів. На звання найдавнішої з нинішніх місцевих газет претендує «Луганська правда» (або «Ворошиловградська правда», відповідно до назви міста на той час), що видається з 1917 року і досі. Газета розповсюджується російською мовою, єдиним періодом, коли вона виходила українською, була доба радянської українізації.
Як державні (обласні та міські), так і приватні газети, видаються російською мовою, лише іноді з україномовними статтями.
Міська символіка
Символами міста є прапор та герб. Герб Луганська спочатку з'явився як герб чавуноливарного заводу. 22 квітня 1903 повітове місто Луганськ, центр Слов'яносербського повіту Катеринославської губернії отримав власний герб. У 1992 (за іншими даними 1991) році знову був затверджений герб періоду Російської імперії. У золотому щиті чорна із золотими швами домна з червленим полум'ям, супроводжувана праворуч і ліворуч двома чорними молотками. У вільній частині щита герб Катеринославської губернії. Щит увінчаний срібною баштовою короною з трьома зубцями. За щитом покладені хрестоподібно сталевого кольору кирки, з'єднані Олександрівською стрічкою.
Прапор міста Луганська з'явився 1995 року, коли було утверджено герб міста.
2006 року планувалося також затвердження гімну Луганська, та через те, що текст був написаний українською мовою (а не російською), бо розроблявся ще за минулого міського голови, ухвалили відкласти.[50][51]
У вихідні в середині вересня святкується день міста. За часів СРСР Луганськ отримав дві високі нагороди: Орден Жовтневої Революції та Орден Червоного Прапора.
Міжнародна співпраця
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/57/Vueste1.jpg/220px-Vueste1.jpg)
До 2014 року, Луганськ мав економічні, культурні та інші зв'язки з містами-побратимами. На 2014 рік містами-побратимами Луганська були[52]:
Дацін, КНР
Кардіфф, Уельс, Велика Британія
Перник, Болгарія
Сент-Етьєн, Франція
Секешфегервар, Угорщина
Міста-партнери:
В минулому в Луганську діяли консульства Грузії, Угорщини та Болгарії.
Люди, пов'язані з Луганськом
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/08/PGRS_1_040_Kovalevsky_-_full.jpg/170px-PGRS_1_040_Kovalevsky_-_full.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Mykola_Holodilin.jpg/170px-Mykola_Holodilin.jpg)
- Абакуменко Олексій — військовий льотчик.
- Агопов Володимир — фінський композитор.
- Брумель Валерій — легкоатлет.
- Бубка Сергій — легкоатлет.
- Голобородько Василь — письменник. Лауреат Національної премії ім. Т. Г. Шевченка.
- Голубович Михайло — театральний та кіно-актор.
- Даль Володимир — український та російський письменник і лексикограф.
- Єненко Юрій — лікар, письменник і культурний діяч. Заснував альманах «Бахмутський шлях», відновив музей Бориса Грінченка, вів радіопередачі «Літературна карта Донбасу», доклав зусиль на створення міського Українсько-канадського центру «Відродження».
- Завацька Наталія Євгенівна — доктор психологічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України[53].
- Іванов Петро — український поет, перекладач.
- Жадан Іван — український і російський оперний співак, тенор.
- Жадан Сергій — український письменник, автор роману «Ворошиловград».
- Карабай Яків Аристовулович — головний військовий лікар Української Народної Республіки (1918), заступник голови Української Санітарно-Хартитативної Служби.
- Каракіс Йосип — архітектор готелю «Україна».
- Ковалевський Євграф — російський і український вчений, державний діяч Російської імперії. Гірничий інженер, директор Гірничого корпусу. Зі старшинського роду запорозьких козаків Ковалевських. Працював на Луганському ливарному заводі.
- Косач Юрій — український кінознавець.
- Малашко Микола — очолював Повітову Луганську Раду за доби Української революції.
- Мальцев Валентин Олександрович (1927—2004) — диригент, педагог, композитор, майстер хорового мистецтва, художній керівник хору Укртелерадіо, заслужений артист України.
- Нетруненко Артем Віталійович (псевдо «Умар Валькірія») — герой АТО. Боєць батальйону «Айдар» ЗС України. Мав історичну освіту, закінчив Луганський педагогічний університет. Загинув у боях під Луганськом.
- Овчаренко Ілько — скульптор. Автор пам'ятників: Володимиру Сосюрі (Лисичанське, 1966), «Україна — визволителям» (Мілове, 1972), Володимиру Далю (Луганське, 1976).
- Першин Володимир Леонідович — український державний діяч, перший заступник голови Рахункової палати України.
- Половинко Григорій — історик, письменник, лідер сучасного місцевого українського козацтва.
- Рибальченко Микола — український маляр, заслужений діяч мистецтв України.
- Ситник Костянтин — український науковець, ботанік, академік НАН України.
- Скритуцький Костянтин — дизайнер та скульптор. Автор Пейзажної алеї та скульптури Їжачка в тумані (Київ).
- Сосюра Володимир — український письменник, поет-лірик
- Стахів Євген — провідник націоналістичного підпілля у місті в роки Другої світової війни.
- Чекменьов Олександр — фотомайстер, фотокореспондент.
- Темник Юрій — краєзнавець Луганщини.
- Чумак Іван — скульптор. Автор багатьох пам'ятників у місті, зокрема центрального пам'ятника Луганська — Тарасу Шевченку.
- Шевченко Володимир — перший секретар Луганського (Ворошиловградського) обласного комітету Комуністичної партії України з 1961 по 1973 рік.
- Шевчук Святослав — предстоятель Української греко-католицької церкви. Служив фельдшером два роки в окремому батальйоні аеродромного обслуговування Луганського (Ворошиловградського) ВВАУШу.[54][55]
- Шеремет Олександр — архітектор. Головний архітектор Луганська з 1937 по 1969 рік, автор і співавтор понад 40 будівель і споруд Луганська та міського парку культури та відпочинку ім. Горького (1936).
- Шматько Микола — український скульптор, художник.
- Юлдашєв Темур — український військовик, спортсмен, майстер спорту міжнародного класу з Паверліфтингу. Командир спецбатальйону патрульної служби міліції «Темур». Загинув від кулі снайпера в бою за висоту Савур-Могила.
Див. також
Примітки
- ↑ а б Статистичний збірник: Чисельність наявного населення України» на 1 січня 2020 року (PDF). Державна служба статистики України. 2020. Архів оригіналу (PDF) за 2 січня 2020. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ м Луганськ Луганська область. Архів оригіналу за 23.10.2015. Процитовано 27.06.2015.
- ↑ Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Архів оригіналу за 9 травня 2019. Процитовано 9 травня 2019.
- ↑ ПОСТАНОВА Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Архів оригіналу за 22 листопада 2015. Процитовано 21 листопада 2015.
- ↑ Кругляк Ю. М. Ім'я вашого міста : Походження назв міст і селищ міського типу Української РСР. — К. : Наукова думка, 1978. — 152 с.
- ↑ Форостюк О. Д. До питання про походження найменувань «Лугань» і «Луганськ» [Архівовано 4 липня 2015 у Wayback Machine.] // Лінгвістика. — 2012. — № 3, ч. 2. — С. 69-76.
- ↑ § 81. Українські географічні назви взагалі треба віддавати на письмі в їх народньо-історичній формі[…] 2. Назви міст кінчаються на -ське, -цьке (а не -ськ, -цьк): Волочинське, Старобільське, Пинське, Зінов'ївське, Луцьке і т. ін. Відмінюються такі назви як прикметники: із Старобільського, під Волочинським і т. ін.
- ↑ Стаття «Ворошиловград», мапа Луганського[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ Указ Президії ВР Української РСР від 4 травня 1990 року № 9169-XI «Про перейменування міста Ворошиловграда і Ворошиловградської області». Архів оригіналу за 5 грудня 2021. Процитовано 17 січня 2009.
- ↑ Весь Луганскъ в карманѣ: Адресъ-календарь и справочная книга города и окрестностей на 1912 годъ, І годъ изданія. — Луганскъ: Изданіе Е. Шнирлина и М. Кулашкина, 1912. — 160 с. — с. 71.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 22 лютого 2014. Процитовано 5 лютого 2014.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Матеріали про Максима Бернацького. Архів оригіналу за 5 грудня 2021. Процитовано 29 липня 2013.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 24 жовтня 2013. Процитовано 18 жовтня 2013.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 24 жовтня 2013. Процитовано 24 жовтня 2013.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Pogoda.ru.net (Russian) . May 2011. Архів оригіналу за 17 серпня 2013. Процитовано 28 June 2012.
- ↑ (рос.) Организация охраны растений Луганской области, занесенных в Красную книгу Украины. Методические указания. — Луганск, 1992.
- ↑ Жовтневый в городе Луганске район. Архів оригіналу за 30 грудня 2011. Процитовано 27 листопада 2011.
- ↑ Головне управління статистики у Луганській області. Чисельність населення на 1 січня 2014 року [Архівовано 16 квітня 2015 у Wayback Machine.]
- ↑ Динаміка чисельності населення адміністративних одиниць України. Архів оригіналу за 2 грудня 2013. Процитовано 16 квітня 2015.
- ↑ Гуманітарна карта ситуації і потреб Донецької і Луганської областей. Луганськ. Архів оригіналу за 16 квітня 2015. Процитовано 16 квітня 2015.
- ↑ Всесоюзная перепись населения 1939 года. Национальный состав населения районов, городов и крупных сел союзных республик СССР. Ворошиловградский горсовет. Архів оригіналу за 16 квітня 2015. Процитовано 16 квітня 2015.
- ↑ В. М. Кабузан — Украинцы в мире. Динамика численности и расселения 20-е годы XVIII века — 1989 год. [Архівовано 7 липня 2015 у Wayback Machine.]
- ↑ Дністрянський М. С. Етнополітична географія України. Львів: Літопис, 2006. С.465.
- ↑ словник.нет: Луганець
- ↑ Уроки державної мови. Архів оригіналу за 13 березня 2005. Процитовано 12 липня 2008.
- ↑ Указ Президії Верховної Ради УРСР «Про утворення в місті Ворошиловграді, Ворошиловградської області, Ватутінського міського району» від 19 жовтня 1945 р. // Відомості Верховної Ради Української РСР. — 1947. — № 3–4 (28 квітня). — С. 10.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 6 жовтня 2011. Процитовано 11 липня 2011.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Электротранспорт в «ЛНР»: исчезающие плоды цивилизации. Informator. 17 березня 2017. Архів оригіналу за 6 вересня 2018. Процитовано 3 травня 2017.(рос.)
- ↑ „Укрзалізниця“ скасовує потяг Київ — Луганськ. Архів оригіналу за 2 лютого 2017. Процитовано 28 січня 2017.
- ↑ Последний поезд „Луганск — Киев“ (фоторепортаж). Архів оригіналу за 2 лютого 2017. Процитовано 28 січня 2017.
- ↑ Последний поезд из Луганска в Киев уехал 20 ноября (фото). Архів оригіналу за 2 лютого 2017. Процитовано 28 січня 2017.
- ↑ Бойовики запускають потяг через Дебальцеве. Архів оригіналу за 15 травня 2017. Процитовано 28 січня 2017.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 21 жовтня 2013. Процитовано 8 серпня 2010.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ а б Інформація станом на 2011 рік.
- ↑ http://www.0642.com.ua/news/23523[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ %3A2008-04-03-15-38-50&id=45 %3A2008-06-02-14-18-20&option=com_content&Itemid=8 «Мова в Луганську» на ednist.lg.ua[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 24 серпня 2010. Процитовано 18 серпня 2010.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 13 вересня 2010. Процитовано 11 серпня 2010.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ http://lugansk.proua.com/news/2010/08/11/130428.html[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ http://www.mon.gov.ua/main.php?query=newstmp/2010_1/10_02/ [Архівовано 31 травня 2010 у Wayback Machine.] МОН — В Україні здобувають освіту 44 082 іноземці
- ↑ Луганськ та Луганщина на ukrainainkognita.org.ua. Архів оригіналу за 2 червня 2009. Процитовано 24 червня 2009.
- ↑ Свято-Петропавловский собор [Архівовано 2016-03-06 у Wayback Machine.] на сайті Монастирі та храми Української Православної Церкви [Архівовано 29 серпня 2011 у Wayback Machine.].
- ↑ Самоврядування по-луганськи, або Як місцеві можновладці змінили український правопис — Дзеркало Тижня [Архівовано 5 лютого 2010 у Wayback Machine.].
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 3 березня 2016. Процитовано 2 січня 2013.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ http://pravoslavja.lg.ua/Novyny/Yeparhialni/Nakupolni-hresty-yak-symvol-nashogo-spasinnya.html[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ http://pravoslavja.lg.ua/Новини/Єпархіальні/Будівництво-кафедрального-собору-триває.html[недоступне посилання з квітня 2019] (20 November 2011)
- ↑ http://pravoslavja.lg.ua/Новини/Єпархіальні/Зведення-собору-продовжується.html[недоступне посилання з квітня 2019] (29 November 2011)
- ↑ Межбанк: закрытие торгов - 7,9830/7,9890 грн./долл. УНІАН. 6 червня 2011. Архів оригіналу за 17 травня 2012. Процитовано 3 червня 2021. (рос.)
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 6 жовтня 2013. Процитовано 21 липня 2013.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Луганские депутаты приняли Устав города и утвердили флаг. Гимн не поняли. Архів оригіналу за 7 жовтня 2008. Процитовано 12 липня 2008.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 13 липня 2012. Процитовано 9 травня 2012.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Город Луганск :: Луганский городской совет [Архівовано 10 грудня 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Указ президента України № 731/2019. Архів оригіналу за 6 жовтня 2019. Процитовано 8 листопада 2019.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 19 квітня 2015. Процитовано 29 липня 2012.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ http://top.lg.ua/news/?id=27759[недоступне посилання з липня 2019]
Джерела та література
- Луганське, обл. м. // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. — Т. 4. — С. 1382.
- Постаті (нариси про видатних людей Донбасу)
- Інтернет-портал «Література рідного краю» (Донбасу). Творчість українських письменників Донбасу.
- Луганськ. Профіль громади. Підготовлено Експертним комітетом з стратегічного планування за допомоги Проекту «Економічний розвиток міст». — 2006[недоступне посилання з липня 2019]
- Самков П. С. История Луганского паровозостроительного завода (1896—1905 гг.). Автореф. дис. … канд. истор. наук. Ворошиловград, 1952: ІМіС УРСР. Луганська область. К., 1968;
- Луганск: Исторический очерк. — Донецк, 1969. — 138 с. (рос.)
- Алексеева Лия Ивановна. Ворошиловград. Путеводитель. — Донецк : «Донбас», 1986. — 96 с. — 50 000 прим. (рос.);
- Лаврів П. Історія південно-східної України. — Львів : Слово, 1992. — 152 с. — ISBN 5-8326-0011-8.
- Луганские локомотивы: люди, годы, факты: Хроника 100-летней жизни луганских локомотивостроителей. Луганск, 1996;
- Василь Пірко Заселення Степової України в XVI—XVIII ст. // Донецьк: Укр. центр, 1998. — 124 с.
- Нікольський В. М. Підпілля ОУН(б) у Донбасі. — Київ: Інститут історії НАНУ, 2001. — 178 с. (резюме, djvu)
- Куромія Г. Свобода і терор у Донбасі: Українсько-російське прикордоння, 1870-1990-ті рр. — Київ: Основи, 2002. — 510 с. (резюме, djvu)
- История Луганского края: Учеб. пособие / А. С. Ефремов, В. С. Курило, И.Бровченко и др. — Луганск : Альма-матер, 2003. — 432 с.
- Подов. В. И., Курило В. С. История Донбасса: В 3 т. Т.2: Донбасс в XIX в. — Луганск: Альма-матер, 2004. — 384 с.
- Алфьоров М. А. Міграційні процеси та їх вплив на соціально-економічний розвиток Донбасу (1939—1959 рр.): монографія / М. А. Алфьоров; Укр. культурол. центр, Донец. від-ня Наук. т-ва ім. Шевченка. — Донецьк, 2008. — 192 c.
- Подов В. І., Курило В. С. Історія Донбасу. — Луганськ : Вид-во ДЗ «ЛНУ ім. Т. Г. Шевченка», 2009. — 300 с.
- Алфьоров М. А. Урбанізаційні процеси в Україні в 1945—1991 рр: Монографія/ М. А. Алфьоров — Донецьк : Донецьке відділення НТШ ім. Шевченка, ТОВ «Східний видавничий дім» 2012. — 552 с.
Документи
Постанова Президії Ворошиловградської міської ради від 11.11.1935 «Про перейменування м. Луганська на місто Ворошиловград»
Указ Президії Верховної Ради УРСР від 5.3.1958 «Про перейменування Ворошиловградської області і міста Ворошиловград»
Указ Президії Верховної Ради УРСР від 5.1.1970 «Про перейменування міста Луганська і Луганської області»
Указ Президії Верховної Ради СРСР від 18.12.1971 «Про нагородження міста Ворошиловграда орденом Жовтневої Революції»
Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 4.5.1990 «Про перейменування міста Ворошиловграда та Ворошиловградської області»
Посилання
Слов'яносербський район | Станично-Луганський район | Станично-Луганський район |
Слов'яносербський район | ![]() |
Станично-Луганський район |
Лутугинський район | Лутугинський район | Сорокинський район |
|
|